ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р.	Справа № 638/298/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 03.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: Латка І.П., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 03.02.2026) по справі № 638/298/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області , Департаменту патрульної поліції, третя особа – інспектор 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенант поліції Короткий Євгеній Вікторович 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач 1), третя особа – інспектор 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенант поліції Короткий Євгеній Вікторович, в якому просив суд:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6411653 від 25.12.2025 року; провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивача було неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки на момент складення оскаржуваної постанови він не був позбавлений права керування транспортними засобами. Крім того, в постанові не вказано прізвища ім`я та по батькові, а також місце проживання та особисті підписи свідків, які б засвідчили те, що він дійсно керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами; не вказані докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення (зокрема, порушення вимог правил дорожнього руху України). Зауважено, що постанова Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.10.2025 по справі № 638/18327/25 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік була оскаржена позивачем в апеляційному порядку, відтак не набрала законної сили, а тому у поліцейського не було підстав складати відносно його оскаржувану постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Окрім того, під час розгляду справи були порушені вимоги ст. 254, 256, 278, 283 КУпАП. Також були порушені права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, не були роз`яснені права згідно вказаної статті та ст. 63 Конституції України, що є грубим порушенням законних прав та інтересів (зокрема, ст. 256 КУпАП). 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Департаменту патрульної поліції, третя особа – інспектор 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенант поліції Короткий Євгеній Вікторович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залишено без змін постанову серії ЕНА № 6411653 від 25.12.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 2 взводу з роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Коротким Євгенієм Вікторовичем щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що правомірне керування водієм транспортним засобом після прийняття судом першої інстанції постанови про позбавлення права такого керування (у разі її оскарження з пропущенням та поновленням строку на таке оскарження) допускається, проте виключно у разі звернення водія до підрозділу поліції за місцем розгляду справи щодо продовження строку тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний строк. У даному випадку ОСОБА_1 після подання поза межами строку на апеляційне оскарження апеляційної скарги на постанову суду, прийняття апеляційної скарги до розгляду судом апеляційної інстанції, не звернувся до УПП в Харківській області за отриманням тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний строк; питання про надання такого дозволу підрозділом поліції не вирішувалося. Суд наголосив, що ст. 291 КУпАП в системному зв`язку зі ст. 294 КУпАП не пов`язує подання апеляційної скарги на постанову суду про позбавлення права керування транспортним засобом після закінчення строку на апеляційне оскарження з автоматичним скасуванням факту набрання такою постановою чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження. Таким чином, поліцейський правильно встановив фактичні обставини справи та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 у справі №638/298/26 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та скасувати постанову серії ЕНА № 6411653 від 25.12.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену відносно нього за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Зауважує, що на момент складення спірної постанови він не був позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.10.2025 по справі №638/18327/25 було оскаржено в апеляційному порядку. Апелянт вказує, що постанова складена неналежним чином, оскільки в ній не вказано ПІБ, місце проживання та особисті підписи свідків; не зазначені та не долучені докази на підтвердження вчинення правопорушення. Звертає увагу, що розгляд справи фактично не відбувся, позивач не міг отримати правову допомогу, подати заперечення та інші докази, що грубо порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково послався на постанову Кабінету Міністрів України №1086 щодо продовження тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, оскільки такий дозвіл видається після вилучення посвідчення водія, тоді як останнє наразі наявне у позивача. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
24.04.2026 від Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що належним відповідачем є Департамент патрульної поліції. Водночас, оскільки в апеляційній скарзі позивач як апелянт не зазначив Департамент другим відповідачем, апеляційна скарга підлягає залишенню позовної заяви без руху.
27.04.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції. Зауважено, що станом на 25.12.2025, тобто на момент керування транспортним засобом, позивач мав статус особи, позбавленої права керування транспортними засобами. Наявність чи відсутність посвідчення водія, а також суб`єктивне сприйняття особою правових наслідків судового рішення не впливають на кваліфікацію правопорушення. Доводи апелянта щодо можливості правомірного керування транспортним засобом на підставі нібито чинного тимчасового дозволу є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів видачі такого дозволу. Посилання апелянта на порушення його процесуальних прав, передбачених статтею 268 КУпАП, також спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписом з бодікамери. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 03.02.2026 належним чином відповідно до вимог частини першої-другої статті 268 КАС України шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження, призначення апеляційного розгляду (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки) та повістки про виклик у судове засідання, призначене на 27.04.2026 об 13:30, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа, оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, телефонограмами.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 задоволено клопотання представника позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2025 року у справі № 638/18327/25 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова набрала законної сили 21.10.2025.
Відповідно до відомостей веб порталу «Судова влада України» 10 грудня 2025 року до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 – Федака Максима Леонідовича на зазначену вище постанову від 10 жовтня 2025 року.
11 грудня 2025 року ОСОБА_1 доставлено судову повістку-повідомлення про судове засідання у справі про адміністративне правопорушення № 638/18327/25, яке призначено на 22 квітня 2026 року о 10:15 год. в приміщення Харківського апеляційного суду.
25 грудня 2025 року інспектором 2 взводу з роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Коротким Євгенієм Вікторовичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6411653, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до змісту зазначеної постанови, фактичною підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП стало те, що 25.12.2025 о 18:01:35 год. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 90, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м., та був позбавлений права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а. ПДР України
Не погодившись із зазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся з позовом до суду. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (по тексту – КУпАП).
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У силу вимог статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП).
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною четвертою статті 126 КУпАП, відноситься до компетенції підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У контексті вказаної норми колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до пункту 2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
У силу приписів статті 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до встановлених обставин справи 25.12.2025 о 18:01:53 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 90, екіпажом управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції було виявлено рух транспортного засобу OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що свідчило про ознаки порушення пункту 2.9 в) Правил дорожнього руху, та стало підставою зупинки транспортного засобу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Надалі поліцейським було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, хоча був позбавленим права керування постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.10.2025 у справі № 638/18327/25, яка набрала законної сили 21 жовтня 2025 року.
Враховуючи наявність відмітки про набрання законної сили рішенням суду по справі №638/18327/25, інспектором поліції було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6411653, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.
Надаючи оцінку доводам апелянта в частині того, що на момент складення спірної постанови він не був позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП була оскаржена позивачем в апеляційному порядку, тому не набрала законної сили, колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.10.2025 у справі № 638/18327/25 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена постанова набрала законної сили 21.10.2025.
Відповідно до статті 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною четвертою статті 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
У силу вимог частин першої-другої статті 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Судом встановлено та апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.10.2025 у справі № 638/18327/25 поза межами строку апеляційного провадження (надійшла до суду 10.12.2025), тобто після набрання законної сили вказаною постановою суду. Вважаючи, що після подання апеляційної скарги на постанову Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.10.2025 у справі № 638/18327/25 така не набрала законної сили, позивач 25.12.2025 керував транспортним засобом, про що ним було зазначено під час розмови з інспектором поліції та зафіксовано на відеозапису.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаття 291 КУпАП в системному зв`язку зі статтею 294 КУпАП не пов`язує подання апеляційної скарги на постанову суду про позбавлення права керування транспортним засобом після закінчення строку на апеляційне оскарження з автоматичним скасуванням факту набрання такою постановою чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження. Крім того, судовою колегією не встановлено, що на момент керування транспортним засобом (25.12.2025) Харківським апеляційним судом поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Харкова від 10.10.2025 у справі № 638/18327/25.
Таким чином, станом на 25.12.2025 позивач керував автомобілем за наявності постанови суду, яка забороняє йому таке керування, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поліцейський правильно встановив фактичні обставини справи та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Щодо твердження представника апелянта про неналежний розгляд справи за місцем вчинення правопорушення з посиланням на рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 колегія суддів зазначає, що вказане рішення було ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративне правопорушення Законом України від 14.07.2015 № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, та адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Відповідно, зазначені зміни не були предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-11/2015, а тому висновки, викладені в останній, на них розповсюджуватись не можуть.
Отже, розгляд справи ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, колегія суддів вважає помилковими аргументи представника апелянта про те, що відзив на позовну заяву Департаменту патрульної поліції подано Ільченко Єлизаветою Сергіївною, яка діє на підставі довіреності №9600/41/3/01-2025 від 18.12.2025, що видана Жуковим Євгенієм, який станом на момент розгляду не є начальником Департаменту, оскільки на момент видачі вказаної довіреності (18.12.2025) зазначена особа займала посаду начальника та мала повноваження видати довіреність відповідному представнику, доказів зворотного судом не встановлено.
Стосовно доводів апелянта про помилкове посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України №1086 колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до пункту 5 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1086, до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС. У разі вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа має право після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, якщо судом не прийнято рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справу про адміністративне правопорушення не розглянуто в установлений законом строк, звернутися до підрозділу поліції за місцем розгляду справи щодо продовження строку тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний строк.
Згідно з частиною третьою статті 317-1 КУпАП якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.
З матеріалів справи судом встановлено, що у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія, до уповноважених органів Національної поліції позивач його не здавав, водночас це не впливає на факт наявності рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортним засобом, яке на момент його зупинки (25.12.2025) набрало законної сили. Враховуючи, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 також не видавався, за наявності рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортним засобом, яке набрало законної сили, позивач не міг керувати транспортним засобом.
Аргументи апелянта щодо порушення порядку розгляду справи, передбаченим КУпАП, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки долученим до матеріалів відеозаписом підтверджується, що позивачу були роз`ясненні його права за статтею 268 КУпАП та 63 Конституції України. Судом встановлено, що поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 права, з`ясував наявність заяви чи клопотань, запропонував скористатися правовою допомогою шляхом здійснення телефонного дзвінка, не обмежуючи тривалість такого спілкування. Після цього позивач надав свої пояснення щодо незгоди з вчиненим правопорушенням.
Таким чином, доводи апелянта щодо недотримання відповідачем процесуальних прав ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення спростовуються встановленими обставинами. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив про безпідставність доводів скаржника про незазначення в постанові відомостей про свідків, оскільки поліцейським свідки не залучалися, велася безперервна відеофіксація на бодікамеру.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що на 25.12.2024 позивач керував автомобілем за наявності постанови суду, яка забороняє йому таке керування, що підтверджує склад правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП. 
Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення відповідачем застосовано без порушень, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні. Доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, апелянтом (позивачем) надано не було і судом таких обставин не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що постанова ЕНА № 6411653 від 25.12.2024 винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування відсутні.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 03.02.2026 по справі №638/298/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено 27.04.2026 року