ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 р. 	Справа № 480/5599/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, повний текст складено 04.02.26 по справі № 480/5599/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області, пенсійний орган) в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04.07.2025 № 184250013374 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу роботи;
зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 період роботи ОСОБА_1 з 15.12.1999 по 25.07.2001 на посаді «насипальник-вагар» виробництва № 5 Шосткинського заводу «Імпульс»;
зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 період навчання за фахом та спеціальністю з 01.09.1995 по 25.06.1999 (відповідно до Форми РС-право 03 роки 09 місяців 25 днів) в Шосткинському хіміко-технологічному коледжі;
зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1), у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-XII) з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 18.07.2025, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2025 позивач звернулася із заявою до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1. Однак рішенням від 04.07.2025 № 184250013374 відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-ІV), у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку та необхідного пільгового стажу. При цьому до пільгового стажу позивача не було зараховано період 15.12.1999 по 25.07.2001 з підстав відсутності атестації робочого місця в цей період, а також з 01.01.2004 по 31.12.2004, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків до пенсійного органу. Окрім цього, до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період навчання за фахом 01.09.1995 по 25.06.1999 в Шосткинському хіміко-технологічному коледжі. Позивач не погоджується з даним рішення відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує її права. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04.07.2025 № 184250013374.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001 на посаді насипальника-вагара виробництва № 5 в Шосткинського казенному заводі «Імпульс».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області суму судового збору в розмірі 605.60 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.07.2025 № 184250013374 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за Списком № 1 у зв`язку з недосягненням особою віку передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV (50 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу (7 років і 6 місяців). Вказує, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001 на посаді насипальника-вагара виробництва № 5 в Шосткинського казенному заводі «Імпульс», оскільки відсутня атестація робочого місця в зазначений період роботи. Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивачки становить 34 роки 06 місяців 19 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 06 років 01 місяць 12 днів (при необхідних 7 років і 6 місяців), що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV. Звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції проігноровано, що станом на дату звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 позивачка досягла віку 44 роки 11 місяців 09 днів, враховуючи п. 1 ч. 2 ст.114 Закону України № 1058-ІV необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 становить 50 років. Також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 03.11.2021 звертає увагу на те, що зміни до Закону України № 1058-ІV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26.06.2025 ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 04.07.2025 № 184250013374 ГУ ПФУ в Хмельницькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку та необхідного пільгового стажу.
При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявниці 44 роки 11 місяців 9 днів. 
Страховий стаж особи становить - 34 роки 6 місяців 19 днів. 
Стаж роботи заявника у важких і шкідливих умовах праці за Списком № 1 становить - 6 років 1 місяць 12 днів.
Крім того в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки відсутнє свідоцтво про народження дитини (наказ по підприємству про надання відпустки по догляду за дитиною до 3-х річного віку заявниця надала). Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 необхідно надати свідоцтво про народження дитини.
Водночас вказано про те, що до пільгового стажу не враховано період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001 згідно уточнюючої довідки від 19.08.2024 № 314, оскільки відсутня атестація робочого місця в зазначений період та період з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у період з 01.01.2004 по 31.12.2004 та відсутнє свідоцтво про народження дитини. Для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 необхідно надати свідоцтво про народження дитини.
Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області було від 04.07.2025 № 184250013374 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що до позивача підлягають застосуванню положення ст. 13 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та, відповідно, не підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону України № 1058-ІV. З матеріалів справи, а саме з копії оскаржуваного рішення судом встановлено, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 26.06.2024, вік позивача становить 44 років 11 місяців 09 днів, що фактично відповідає приписам Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020. При цьому судом враховано, що п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України № 1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001, з підстав відсутності за цей період атестації робочого місця. Суд зазначив, що вперше позивач була прийнята на роботу з 10.08.1999 в Шосткинський казенний завод «Імпульс» на посаду насипальника-вагара виробництва № 5. Отже позивач після закінчення коледжу працевлаштувався на роботу менше чим через три місяці після його закінчення. Проте позивач працевлаштувалася на роботу за не набутою у Шосткинському хіміко-технологічному коледжі Сумської області спеціальністю. А відтак у відповідача були відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача період навчання з 01.09.1995 по 25.06.1999 в Шосткинському хіміко-технологічному коледжі Сумської області. Суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоду навчання за фахом та спеціальністю з 01.09.1995 по 25.06.1999 (відповідно до Форми РС-право 03 роки 09 місяців 25 днів) в Шосткинському хіміко-технологічному коледжу, є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 26.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VIII, що доповнив Закон України № 1058-ІV розділом XIV1, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно п. а ст.13 Закону України № 1788-XII (в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону України № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б г статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII (далі - Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону України № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік - у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України № 1058-ІV.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20.
Аналогічна позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 16.06.2025 по справі № 200/4104/24.
З матеріалів справи, а саме з оскаржуваного рішення, вбачається, що вік заявниці на момент звернення 44 роки 11 місяців 9 днів, страховий стаж особи становить 34 роки 6 місяців 19 днів, в тому числі стаж роботи заявника у важких і шкідливих умовах праці за Списком № 1 – 6 років 1 місяць 12 днів. 
Однак, підставою для відмови у призначенні пенсії за Списком № 1, є недосягнення пенсійного віку - 50 років, що суперечить наведеним вище висновкам суду, з яких вбачається, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов).
Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 1 статті 114 Закону України № 1058-ІV, є протиправною.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 вік заявниці складав 44 роки 11 місяців 9 днів оскільки рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04.07.2025 № 184250013374 мотивоване тим, що позивачка не досягла пенсійного віку - 50 років.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 1.7. Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 26.06.2025, позивачу виповнилось 44 роки 11 місяців 9 дні, що не заперечується відповідачем, тобто позивач звернувся за призначенням пенсії не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку 45 років, що є допустимим відповідно до пункту 1.7. Порядку № 22-1.
Щодо оскаржуваного рішення, в частині не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001 згідно уточнюючої довідки від 19.08.2024 № 314, оскільки відсутня атестація робочого місця в зазначений період, колегія суддів зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01.08.1992 № 422 (далі - Порядок № 442).
На виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
А відтак, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 14.11.2023 по справі № 620/1534/22.
Водночас з довідки від 19.08.2024 № 314 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ТОВ «Шосткинський завод "Імпульс», судом встановлено, що позивач з 10.08.1999 по 19.07.2005 працювала на посаді насипальника-вагара виробництва № 5 в Шосткинського казенному заводі «Імпульс».
В даній довідці зазначено, що позивач працювала повний робочий день у технологічному процесі виробництва засобів ініціювання (складання, розбирання, спорядження, розспорядження засобів ініціювання)
Крім того, в вище зазначеній довідці зазначено, що дана посада передбачена позицією 9.7-3а підрозділу 7 розділу ІХ Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. 
Підставою видачі довідки зазначено : особова картка форми Т-2А, накази по підприємству, фотографія робочого дня, лист спостереження, наказ про результати атестації № 540 від 15.12.94 (вперше проведена), № 229 від 26.07.01.
Згідно наказу № 540 від 15.12.1994 на заводі «Імпульс» вперше була проведена атестація робочих місць. У відповідності до Списку найменувань професій, що користуються пільговим пенсійним забезпеченням, затвердженого 15.12.1994, по виробництву № 5 за порядковим номером «32» списку № 1 значиться професія (посада) «насипальник-вагар» (P.IХ).
Відповідно наказу № 229 від 26.07.2001 на заводі «Імпульс» була проведена чергова атестація робочих місць. У відповідності до Списку найменувань професій, які користуються правом пільгового пенсійного забезпеченням, затвердженого 26.07.2001, по цеху № 5 за порядковим номером «30» списку № l значиться професія (посада) «насипальник-вагар» (Р.IХ).
Окрім того, як вбачається з розрахунку стажу, зазначений спірний період був частково зарахований по пільгового стажу позивача по Списку № 1 (а.с. 136).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001, з підстав відсутності за цей період атестації робочого місця.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04.07.2025 № 184250013374 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, період роботи з 15.12.1999 по 25.07.2001 на посаді насипальника-вагара виробництва № 5 в Шосткинського казенному заводі «Імпульс» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі № 480/5599/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко