Справа № 175/7129/23
Провадження № 2/175/1861/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року селище Слобожанське
Дніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Васюченка О.Г.,
за участю: секретаря – Кульпіної Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області у селищі Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чумаківська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить  ОСОБА_1  на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1221488000:06:001:0026, шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованих будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1221488000:06:001:0065, а саме: житлового будинку «А1», загальною площею 47,9 кв. м; ганку «а2»; сараю «Г»; вбиральні «Д»; літнього душу «Е»; навісу «Ж»; альтанки «З»; навісу «И»; навісу «Л»; споруд № 1–6,1; огорожі (дерев`яної та металевої) № 1–4.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. 
Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником та проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0, 1620 га кадастровий номер земельної ділянки 1221488000:06:001:0026, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Сусіднім землекористувачем за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач по справі ОСОБА_2 .
Саме вказаній особі на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером 1221488000:06:001:0065.
Згідно з наданими суду матеріалами технічної інвентаризації станом на 31 грудня 2012 року, домоволодіння, що належить відповідачу, складається з житлового будинку літери «А» загальною площею 56,7 кв. м, у тому числі житловою площею 28,7 кв. м, а також господарських будівель і споруд, а саме: сараю саманного літери «Б», гаража шлакоблочного літери «В», зливної ями цегляної (позначення «з.я.»), огорожі дерев`яної та металевої (позначення 1–4).
Проте, відповідно до технічного паспорта від 25 грудня 2025 року, домоволодіння, що належить відповідачу, має інший опис об`єкта нерухомого майна. Зокрема, житловий будинок позначено літерою «А1», його загальна площа становить 47,9 кв. м, у тому числі житлова площа — 14,0 кв. м. До складу господарських будівель та споруд входять: ганок «а2», гараж «В», сарай «Г», вбиральня «Д», літній душ «Е», навіс «Ж», альтанка «З», навіс «И», навіс «Л», а також споруди, позначені № 1–6,1. Рік забудови вказано — 2012.
Таким чином, у новому технічному паспорті зазначено інші об`єкти нерухомості, які відсутні у матеріалах технічної інвентаризації станом на 31 грудня 2012 року. Це свідчить про наявність розбіжностей у складі та характеристиках домоволодіння, що може вказувати на проведення перебудови, реконструкції чи інших змін об`єкта без належного відображення таких відомостей у попередній технічній документації.
Частина господарських будівель та споруд, що входять до складу такого домоволодіння, яке належить відповідачеві порушують права як землекористувача, зокрема такі споруди та будівлі зумовлюють порушення правил інсоляції та призводять до того, що всі атмосферні опади із покрівель та карнизів споруд відповідача фактично потрапляють на територію земельної ділянки, що належить позивачу.
У досудовому порядку власник домоволодіння АДРЕСА_2 добровільно не усунув перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення господарських будівель і облаштувати їх у відповідності до Державних будівельних норм. 
Починаючи з 2022 року позивач звертався із заявами до Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з проханням вирішити даний спір.
За результатами розгляду відповідних заяв було отримано відповідь, в якій зазначено: «28.09.2022 року виконавчий комітет сільської ради звернувся з листом до Управління інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Дніпровської районної адміністрації для отримання роз`яснення щодо дій гр. ОСОБА_3 .
Управління листом від 03.10.2022 року повідомив, що згідно п. 6.1.41 ДБН Б 2-2-12:201 «Планування та забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стін слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.-25.
Рекомендуємо Вам, як власнику земельної ділянки та домоволодіння звернутись до Державної інспекції будівельного контролю в Дніпропетровській області із заявою про направлення фахівця для встановлення факту порушення гр. ОСОБА_3 норм планування та забудови території присадибної земельної ділянки».
Крім того, на запит позивача Управління інфраструктури, містобудування та архітектури, житлового – комунального господарства екології Дніпровської районної державної адміністрації листом від 28.11.2022 №131-11/22 повідомило, що будівельний паспорт за адресою: АДРЕСА_2 управлінням не видавався.
05.12.2022 року позивач звернувся до Чумаківської сільської ради Дніпровської району Дніпропетровської області з проханням створити комісію для встановлення факту порушення гр. ОСОБА_3 . Державних будівельних норм, оскільки будівельний паспорт за адресою: АДРЕСА_2 управлінням інфраструктури, містобудування та архітектури, житлового – комунального господарства екології ДРДА не видався.
Вищезазначений лист Виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області було направлено до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі – ДІАМ).
Розглянувши звернення позивача - листом від 22.12.2022 року №10706/23.13-22 ДІАМ надала відповідь, що здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю у порядку проведення планових та позапланових перевірок на об`єктах будівництва під час правового режиму воєнного стану припинено.
30.05.2023 року позивач повторно звернувся до ДІАМ щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .
19.06.2023 ДІАМ надав лист у якому повідомив: «У Реєстрі будівельної діяльності за параметром пошуку «Місцезнаходження об`єкта – АДРЕСА_2 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання – не виявлено. 
Шляхом перевірки відомостей Державного земельного кадастру за АДРЕСА_2 зареєстрована Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 09.03.2023 земельна ділянка з кадастровим номером 1221488000:06:001:0065. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Слід зауважити, що згідно з пунктом 6.1.38 Державних будівельних норм «Планування та забудова територій ДБН Б.2.2-12:2019» (далі ДБН Б.2.2-12:2019) допускається розміщення об`єктів обслуговування на присадибній ділянці згідно з нормами законодавства України. Прибудовані або окремо розміщенні приміщення та тимчасові споруди для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності допускається розташовувати на земельних ділянках по червоних лініях.
Відповідно з пунктом 6.1.40 ДБН Б.2.2-12:2019 при розташуванні житлових будинків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДБН В.1.1-7, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках.
Відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для розгляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07.06.2017 №406 (далі – Постанова) визначено вичерпний перелік робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.
Згідно з пунктом 6 Постанови до таких робіт віднесено: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловини, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків – щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків».
Також, за результатами обстеження земельної ділянки Управлінням інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології дніпровської районної військової адміністрації було складено акт від 31.08.2023 №1 та встановлено, що на сусідній земельній ділянці ( АДРЕСА_2 ) розташовані господарські будівлі з порушенням Державних будівельних норм (план-схема додається). 
Станом на теперішній час зазначені недоліки в акті обстеження земельної ділянки від 31.08.2023 року відповідачем по справі усунуті не були.
Крім того, листом управління інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства екології Дніпровської районної державної адміністрації від 21.10.2025 року №374-11/25 повідомлено, що управлінням не надавались будівельний паспорт, містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді виконавчого комітету Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 12.11.2025 року було встановлено, що рішення сільської ради або виконавчого комітету щодо надання дозволу на будівництво чи реконструкцію житлового будинку за зазначеною адресою не приймались; декларація про початок будівельних робіт або про готовність об?єкта до експлуатації Чумаківською сільською радою не реєструвалась; містобудівні умови та обмеження, будівельний паспорт забудови ділянки, а також погоджена схема розташування об?єкта сільською радою не видавалися.
Таким чином, суд приходить до висновку, що об`єкт нерухомості, зведений на цій території, є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки зведений без відповідних дозвільних документів, передбачених законодавством у сфері містобудівної діяльності.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності позивача, порушення якого полягає у створенні перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, є усунення таких перешкод шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно збудовані на земельній ділянці будівлі та споруди.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 317 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Пунктом «е» частини першої статті 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства.
Згідно пунктів «б», «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.
Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.
Згідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). 
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Як передбачено частинами другою, третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з наступного.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №761/8238/18.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Згідно частин першої - другої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернулися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Згідно з пунктом 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).
Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.
Зведені будівлі відповідачем без будь-яких дозвільних документів, знаходяться на відстані меншій ніж 1 метр від належної мені земельної ділянки, що підтверджується план – схемою доданої до акту обстеження земельної ділянки від 31.08.2023, і як наслідок відбулось затінення мого будинку та потрапляння атмосферних опадів з покрівель та карнизів до мого подвір`я.
За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, 391 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Тому суд повинен встановити, чи були порушені або не визнані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Аналогічна правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 19 листопада 2014 року № 6-180цс14.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Саме такі висновки викладені у постанові Великою Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 12/115гс19.
Отже, побудова об`єкта нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, що здійснила таке будівництво його знесення при порушені прав інших осіб та при неможливості його перебудови.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №323/266/18.
У зв`язку із зазначеним, існує необхідність захисту порушеного права власності на землю шляхом зобов`язання відповідача знести самовільно побудовані огорожу, будівлі та споруди.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, обґрунтовані та знайшли своє об`єктивне підтвердження в судовому засідання, а тому підлягають задоволенню.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1221488000:06:001:0026, шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованих будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1221488000:06:001:0065, а саме: житлового будинку «А1», загальною площею 47,9 кв. м; ганку «а2»; сараю «Г»; вбиральні «Д»; літнього душу «Е»; навісу «Ж»; альтанки «З»; навісу «И»; навісу «Л»; споруд № 1–6,1; огорожі (дерев`яної та металевої) № 1–4.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у дохід держави 1073.60 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя         О.Г. Васюченко