Справа № 159/8846/25
Провадження № 2/159/663/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі :
головуючого судді Чалого А.В.,
за участю секретаря Конашук М.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Ілюшик С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: 
АДРЕСА_1 обґрунтування позовної заяви зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час син проживає з ним, знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Відповідачка страждає на психічні поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю, періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, у зв`язку з чим, з вересня 2024 участі у вихованні дитини не бере. На даний час вирішується питання про визнання ОСОБА_3 недієздатною. Встановлення факту перебування на утриманні сина має для позивача юридичне значення так як дозволить йому використати право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 4 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.
27.01.2026 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
17.03.2026 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача та у зв`язку з неявкою відповідачки.
23.04.2026 судове засідання відкладено для ухвалення та проголошення рішення.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2011).
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( Витяг з Реєстру територіальної громади №2025/007360181 від 04.06.2025).
Згідно інформації наданої Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.11.2025 № 164876/10, виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 14.11.2025 відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , 28.01.1975 перебувала на стаціонарному лікуванні в КП "Волинська обласна психіатрична лікарня центр терапії залежностей з 24.06.2024 по 05.07.2024 та з 11.10.2024 по 30.10.2024.
Наказом Служби у справах дітей Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17.07.2024 №12/1.4, неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем роботи в ПП "ЛЕКО ТРАНС".
Згідно з Актом обстеження умов проживання від 14.11.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , 2011 року народження, проживає разом з батьком, який його утримує, виховує та доглядає за ним, санітарно - гігієнічні умови проживання задовільні, продуктами харчування, одягом, взуття, речами особистого вжитку дитина забезпечена, зі слів ОСОБА_1 стосунків з матір`ю син не підтримує.
Відповідно до довідки Любитівського ліцею імені Лесі Українки від 11.11.2025 №01-21/149 зазначено, що вихованням, навчанням та утриманням учня 9-го класу ОСОБА_4 займається батько ОСОБА_1 , мати, ОСОБА_3 , у зв"язку з хворобою, починаючи з вересня 2024 року участі у вихованні та навчанні сина не брала, з педагогами не спілкувалася.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 198/26/140/В від 20.01.2026 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є особою з інвалідністю першої групи, загальне захворювання.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 у своїх вимогах просив суд встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина. Заявлені позовні вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину. Встановлення даного факту позивачу необхідно для отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1-4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
В частині 4 статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки у СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною 1 статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Позивач просив установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У цій справі позивач ОСОБА_1 просив суд встановити в порядку позовного провадження факт самостійного виховання ним дитини, хоча для підтвердження самостійного виховання дитини необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 12-132цс23).
Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав.
Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.
Позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина.
Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.
Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманню, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем сина, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт.
Зважаючи на те, що всупереч вимогам статті 81 ЦПК України позивач не довів належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, оскільки для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється.
У зв`язку з відмовою у позові, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі покладає на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: 
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, місцезнаходження: вул. Лесі Українки, 20, с. Колодяжне, Ковельський район, Волинська область;
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 . 
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04.05.2026.
Головуючий:	А. В. ЧАЛИЙ