ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/51100/24 Суддя (судді) першої інстанції: Войтович І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення та наказу

В С Т А Н О В И Л А
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Черкаської обласної прокуратури, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 90 дп-24 від 17.07.2024 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Черкаської обласної прокуратури № 248к від 31 липня 2024 року про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19 березня 2024 року до комісії надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Дзюби І.І. про вчинення прокурором Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_2 заступником керівника Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 та начальником Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 дисциплінарних проступків.
Зокрема, скарга подана щодо вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 передбаченого пунктами 5, 6 та 8 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).
Вказану дисциплінарну скаргу 19 березня 2024 року розподілено члену комісії ОСОБА_4 , яким за результатами її вивчення 01 квітня 2024 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-217дс-32дп-24 стосовно прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
За результатами перевірки 19 червня 2024 року членом комісії ОСОБА_4 складено висновок про відсутність дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_3 та наявність дисциплінарних проступків у діях прокурорів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , який із зібраними матеріалами передано на розгляд Комісії.
У засіданні Комісії при розгляді висновку про наявність дисциплінарного проступку взяли участь прокурор ОСОБА_1 та представник скаржника прокурор Сапунов С.М.
Комісією встановлено, що у провадженні слідчого відділу Золотоніського районного відділу поліції Черкаській перебувало кримінальне провадження № 42022252150000027 за частиною другою статті 191 КК України області стосовно головного спеціаліста (юриста) Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_5 , яка ухвалила рішення про намір укласти договір постачання обладнання для харчоблоку закладу загальної середньої освіти Великохутірської сільської ради в розмірі 156 688 грн 78 коп. та здійснила розтрату бюджетних коштів
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось групою прокурорів Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області, яку змінено постановою заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_20. від 28 лютого 2023 року та визначено старшого групи прокурорів начальника Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3, а також прокурорів окружної прокуратури ОСОБА_2 , ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_6 .
За результатами досудового розслідування 01 березня 2024 року обвинувальний акт скеровано для розгляду до Драбівського районного суду Черкаської області.
24 квітня 2023 року, ОСОБА_2 склав і підписав обвинувальний акт про зміну ОСОБА_5 обвинувачення із частини другої статті 191 КК України на частину першу статті 367 КК України.
За наслідками проведеного судового засідання, 16 травня 2023 року було проголошено ухвалу про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 367 КК України на підставі статті 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. Ухвалене судом рішення 24 травня 2023 року набрало законної сили.
Оскільки, як було встановлено, що завдані злочином збитки сільській раді у сумі 156 588 грн. не відшкодовані, та судом на ОСОБА_5 не покладено обов`язок відшкодовувати вказані завдані збитки, ОСОБА_1 орієнтував підлеглих прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на необхідності домогтися сплати відповідних коштів, насамперед працівниками Золотоніської окружної прокуратури за порушення вимог закону і метою уникнення відповідальності галузевого наказу у кримінальному провадженні № 42022252150000027.
Як слідує зі встановленого, наприкінці листопада - початку грудня 2023 року заступник Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_1., а також за його вказівкою начальник здійснили виїзд до Великоутірської сільської ради з метою відшкодуванням Драбівського відділу окружної прокуратури ОСОБА_3 прокурор ОСОБА_2 завданих сільській раді збитків в сумі 156 588 грн, які не були відшкодовані у кримінальному провадженні № 42022252150000027, закритому судом. Під час перебування в приміщенні сільської ради прокурори ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з використанням свого службового статусу намагались переконати заступника голови Великохутірської сільської ради ОСОБА_7 у необхідності стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів, але отримали відмову.
Таким чином, заступник керівника Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та ні за яких підстав не мав права і повноважень у позапроцесуальний спосіб відвідувати Великохутірську сільську раду з метою здійснювати вплив на її голову для вжиття заходів з відшкодування збитків. Своїми діями прокурор ОСОБА_1 допустив поведінку, яка дискредитувала його як представника прокуратури та зашкодила авторитету прокуратури, чим вчинив дисциплінарний проступок.
ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, а саме втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових порядку, не передбачених осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачено пунктом 8 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.
Вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 комісія обґрунтовує та підтверджує матеріалами дисциплінарного провадження, серед іншого, відомостями, викладені у дисциплінарній скарзі виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Дзюби І.І. ; матеріалами кримінального провадження № 42022252150000027 від 07 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_5 за частиною першою статті 367 КК України; ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2023 року, ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2024 року; матеріалами службового розслідування, проведеного за фактом можливого використання прокурорами Золотоніської окружної прокуратури своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб при здійсненні процесуального керівництва та підтриманні публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 42022252150000027, на підставі наказу керівника Черкаської обласної прокуратури від 04 січня 2024 року № 3; службовою запискою з викладенням окремої думки до висновку службового розслідування членом комісії з проведення службового розслідування, прокурором відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора (з місцем дислокації у Черкаській обласній прокуратурі) ОСОБА_9 ; поясненнями прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ; поясненнями керівника Золотоніської поясненнями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 окружної прокуратури ОСОБА_13 .
За наслідками розгляду висновку, комісією 17 липня 2024 року ухвалено рішення №90дп-24 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 8 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.
24 липня 2024 року копія рішення направлена ОСОБА_1 , особі, яка подала скаргу, а також керівнику Черкаської обласної прокуратури для застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Керівником Черкаської обласної прокуратури видано наказ від 31.07.2024 № 248к про застосування до заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани з 17.07.2024, за втручання та будь-який інший вплив прокурора у випадках чи в порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (п. 8 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»).
Підстава: рішення КДКП від 17.07.2024 № 90 дп-24.
Зміст наказу доведено до відома ОСОБА_1 особисто в цей же день, про що свідчить його підпис на копії наказу.
Не погоджуючись із рішенням КДКП та наказом керівника Черкаської обласної прокуратури позивач звернувся до суду із позовом за захистом порушених прав та інтересів.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, а також прав та законних інтересів юридичних осіб від порушень, допущених суб`єктами владних повноважень. 
При цьому положеннями частини другої статті 2 КАС України передбачено, що під час розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевіряти, чи були такі рішення або дії прийняті (вчинені): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України; із використанням повноваження саме з тією метою, для якої це повноваження було надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення чи вчинення дії; безсторонньо та неупереджено; добросовісно; розсудливо; із дотриманням принципу рівності перед законом та запобіганням будь-яким формам дискримінації; пропорційно, з дотриманням належного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення чи дія; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; а також своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Частиною третьою статті 2 КАС України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, до яких, зокрема, належать: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність та відкритість судового процесу і його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами; а також відшкодування судових витрат особам, на користь яких ухвалено судове рішення. 
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд та вирішення адміністративних справ здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними доказів і доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на момент вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи. 
Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які прямо передбачені Конституцією та законами України. 
Зазначена конституційна норма означає, що суб`єкт владних повноважень повинен діяти виключно на виконання закону, за умов та обставин, визначених законодавством, не виходячи за межі наданих йому прав та обов`язків, із неухильним дотриманням установленої процедури та застосуванням лише тих способів реалізації владних повноважень, які прямо передбачені законодавством України. 
Поняття «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, а також діяти на виконання закону та відповідно до визначених ним умов і обставин.
Термін «у межах повноважень» означає, що відповідний орган чи посадова особа повинні приймати рішення та вчиняти дії виключно у межах наданих законом повноважень, не допускаючи їх перевищення.
У свою чергу, поняття «у спосіб» означає обов`язок суб`єкта владних повноважень дотримуватись установленої законом процедури та форми прийняття рішень чи вчинення дій, а також застосовувати лише визначені законом засоби та механізми реалізації відповідних повноважень. 
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні функціонує прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення інших питань під час кримінального провадження відповідно до закону, а також нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, визначених законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. 
Правові засади організації та діяльності прокуратури України, статус прокурорів, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII. 
Згідно зі статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є забезпечення захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, з тим щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жодна невинувата особа не була безпідставно обвинувачена чи засуджена, а також щоб жодна особа не зазнала необґрунтованого процесуального примусу. 
Частинами першою та другою статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших актів законодавства. При цьому прокурор, керівник органу досудового розслідування та слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено досліджувати обставини кримінального провадження, виявляти як обставини, що викривають особу, так і ті, що її виправдовують, а також обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, надавати їм належну правову оцінку та забезпечувати ухвалення законних і неупереджених процесуальних рішень. 
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини першої статті 3 Закону України №1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, презумпції невинуватості, а також неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки прокурорів. 
Частиною третьою, а також пунктами 3 та 4 частини четвертої статті 19 Закону №1697-VII визначено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора, діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, а також додержуватися правил прокурорської етики та не допускати поведінки, яка може дискредитувати його як представника прокуратури або зашкодити авторитету прокуратури. 
Відповідно до статей 4, 5, 10, 11, 19, 24 та 30 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, професійна діяльність прокурора повинна ґрунтуватися на принципах верховенства права та законності, поваги до прав і свобод людини, недопущення дискримінації, незалежності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, професійної честі та гідності, доброчесності, дисциплінованості, компетентності та професіоналізму. Прокурор зобов`язаний діяти відповідно до закону, своєчасно та повно вживати заходів для належного виконання своїх повноважень, дотримуватися принципу об`єктивності у взаємовідносинах з органами державної влади, громадськістю та окремими особами, а також усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності та рівень відповідальності перед суспільством. 
Крім того, прокурор повинен постійно дбати про підтримання власної професійної компетентності, професійної честі та гідності, сприяти зміцненню авторитету прокуратури та довіри громадян до неї, суворо дотримуватися обмежень, установлених антикорупційним законодавством, а також утримуватися від будь-яких дій, які можуть створити уявлення про корупційний вплив чи незаконне втручання у діяльність інших органів державної влади або посадових осіб. 
Положеннями статей 32 та 33 зазначеного Кодексу передбачено, що оцінка дотримання прокурором норм професійної етики та поведінки може здійснюватися під час дисциплінарного провадження, а також враховуватися під час вирішення питань щодо просування по службі, присвоєння класного чину, підготовки характеристик та рекомендацій. 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону №1697-VII прокурор зобов`язаний дотримуватись правил прокурорської етики та не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може негативно вплинути на авторитет органів прокуратури. 
Згідно з пунктами 9, 12 та 21 частини другої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва, уповноважений, зокрема, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених законом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження або продовження строків досудового розслідування; пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян у випадках, передбачених законом; а також здійснювати інші повноваження, визначені Кримінальним процесуальним кодексом України. 
Отже, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування саме у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. 
За приписами статті 37 КПК України у разі необхідності керівник органу прокуратури має право визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а також визначити старшого прокурора такої групи, який координуватиме діяльність інших прокурорів.
Відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення; винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив та мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; а також обставини, що є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності чи покарання. При цьому доказування у кримінальному провадженні полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження. 
Згідно з частиною першою статті 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням чи іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій таким діянням завдано майнової шкоди, за умови пред`явлення нею цивільного позову в порядку, встановленому цим Кодексом. 
Відповідно до частини першої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням заподіяно майнову чи моральну шкоду, має право до початку судового розгляду під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 
Приписами статті 36 та частини третьої статті 128 КПК України прокурора наділено повноваженнями щодо пред`явлення відповідного цивільного позову в інтересах держави. 
Відповідно до пункту 1 наказу Генерального прокурора від 30 вересня 2021 року №309 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», зокрема на заступників керівників окружних прокуратур покладається обов`язок своєчасного вжиття заходів щодо відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями державним інтересам. 
Положенням пункту 11.21 зазначеного наказу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, зобов`язано відповідно до вимог законодавства пред`являти цивільні позови у кримінальному провадженні, а за наявності підстав для представництва інтересів держави поза межами кримінального провадження - вживати заходів, визначених окремим наказом Генерального прокурора. 
Згідно з наказом Генерального прокурора від 11 червня 2021 року №194 «Про організацію взаємодії органів прокуратури з питань захисту інтересів держави в суді поза межами кримінального провадження» заступників керівників окружних прокуратур зобов`язано забезпечувати належну організацію взаємодії з питань захисту інтересів держави поза межами кримінального провадження. З цією метою під час реалізації повноважень у кримінальному провадженні прокурори зобов`язані забезпечувати своєчасне виявлення порушень інтересів держави, спричинених кримінальними правопорушеннями, та ініціювати перед відповідними підрозділами або прокурорами, відповідальними за представництво інтересів держави, вжиття заходів до їх захисту, у тому числі шляхом відшкодування завданої шкоди. 
Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до пункту 20 наказу Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року №389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» діяльність прокурорів у сфері представництва інтересів держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень оцінюється з урахуванням своєчасності, повноти та ефективності вжитих заходів щодо фактичного поновлення порушених інтересів держави та реального відшкодування завданих збитків. 
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у випадках порушення або загрози порушення таких інтересів, якщо відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить захист таких інтересів, не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист, а також у разі відсутності такого органу. 
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1697-VII право подання цивільного позову у кримінальному провадженні надано прокурору, який бере участь у такому провадженні. 
Частиною першою статті 43 Закону №1697-VII визначено підстави дисциплінарної відповідальності прокурора, серед яких, зокрема: невиконання або неналежне виконання службових обов`язків; необґрунтоване зволікання з розглядом звернень; розголошення охоронюваної законом таємниці; порушення порядку подання декларації; вчинення дій, що порочать звання прокурора та викликають сумнів у його об`єктивності, незалежності та доброчесності; систематичне або грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку; незаконне втручання у діяльність інших прокурорів, посадових осіб чи суддів; а також публічні висловлювання, які порушують принцип презумпції невинуватості. 
За змістом частини першої статті 45 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження є процедурою розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, яка містить відомості про можливе вчинення прокурором дисциплінарного проступку. 
Дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом, уповноваженим на розгляд дисциплінарних скарг щодо прокурорів. 
Частинами четвертою, шостою, дев`ятою, десятою та одинадцятою статті 46 Закону №1697-VII передбачено, що після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу проводить перевірку в межах обставин, викладених у дисциплінарній скарзі. Якщо під час перевірки встановлюються інші обставини, які можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності прокурора, інформація про це включається до відповідного висновку. 
Під час здійснення перевірки член дисциплінарного органу має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, витребовувати інформацію від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян та громадських об`єднань. При цьому прокурор, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання. 
Перевірка відомостей щодо наявності підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється у строк, що не перевищує двох місяців з дня реєстрації дисциплінарної скарги. У разі необхідності та неможливості завершення перевірки у вказаний строк він може бути продовжений, однак не більше ніж на один місяць. 
За результатами перевірки член дисциплінарного органу готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність або відсутність у діях прокурора дисциплінарного проступку, а також виклад установлених під час перевірки обставин. Висновок та матеріали перевірки передаються для розгляду відповідному органу дисциплінарного провадження і мають бути отримані його членами не пізніше ніж за п`ять днів до засідання. 
Відповідно до частин першої та другої статті 47 Закону №1697-VII розгляд висновку про наявність або відсутність дисциплінарного проступку прокурора здійснюється на засіданні відповідного органу дисциплінарного провадження. На таке засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, щодо якого відкрито дисциплінарне провадження, їх представники, а також за необхідності інші особи. Повідомлення про дату, час та місце проведення засідання надсилається не пізніше ніж за десять днів до дня його проведення. До повідомлення, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та відповідний висновок. 
Згідно з частиною третьою статті 47 Закону №1697-VII висновок про наявність або відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю та може бути розглянутий за відсутності прокурора лише у випадках, прямо передбачених законом, зокрема у разі надання ним згоди на розгляд справи за його відсутності, неявки без повідомлення причин або повторної неявки. 
Частиною п`ятою статті 47 Закону №1697-VII встановлено, що розгляд дисциплінарної справи здійснюється на засадах змагальності. Під час засідання заслуховуються пояснення члена дисциплінарного органу, який проводив перевірку, пояснення прокурора та/або його представника, а за необхідності - інших осіб. 
Відповідно до частини шостої статті 47 Закону №1697-VII прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та його представник мають право надавати пояснення, відмовлятися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також заявляти відвід члену дисциплінарного органу у разі наявності сумнівів щодо його неупередженості чи об`єктивності. 
Згідно з частиною третьою статті 48 Закону №1697-VII під час прийняття рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь вини, а також інші обставини, що впливають на визначення виду дисциплінарного стягнення. 
Частиною шостою статті 48 Закону №1697-VII передбачено, що рішення відповідного органу дисциплінарного провадження викладається у письмовій формі, підписується головуючим та членами органу, які брали участь у розгляді, і оголошується на засіданні. Таке рішення повинно містити: анкетні дані та посаду прокурора, щодо якого здійснюється провадження; встановлені обставини; мотиви прийняття рішення; суть ухваленого рішення із зазначенням виду дисциплінарного стягнення у разі його застосування; а також порядок та строк його оскарження. 
Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України №1697-VII копія рішення органу, що здійснює дисциплінарне провадження, вручається прокурору, стосовно якого таке рішення прийнято, або надсилається йому рекомендованим листом із повідомленням про вручення протягом семи днів. У цей же строк копія відповідного рішення надсилається керівникові органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду. 
Згідно зі змістом частини дев`ятої статті 49 Закону №1697-VII до прокурора можуть бути застосовані такі види дисциплінарних стягнень: догана; заборона строком до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня або на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду; а також звільнення з посади в органах прокуратури. 
Відповідно до частини першої статті 50 Закону №1697-VII прокурор має право оскаржити рішення, ухвалене за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому або отримання поштою копії такого рішення. 
Як убачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, посилаючись на його необ`єктивність, неповне з`ясування всіх обставин дисциплінарного провадження, неналежну оцінку пояснень прокурора та інших учасників дисциплінарного провадження - ОСОБА_14 та ОСОБА_2 , а також на безпідставність висновку про наявність у його діях дисциплінарного проступку та прийняття рішення без достатніх доказів. 
Разом із тим суд звертає увагу, що у межах даної справи позивач не оспорює порядок формування складу КДКП, повноваження її членів, процедуру проведення дисциплінарного провадження, належність повідомлення про дату, час та місце засідання комісії, а також не заперечує факту забезпечення йому можливості брати участь у засіданні, надавати пояснення, заявляти клопотання, відводи та подавати докази.
За таких обставин відсутні підстави для дослідження судом питань щодо повноважності складу КДКП або дотримання нею процедури проведення засідання в частині забезпечення процесуальних прав позивача. 
При цьому позивач наполягає на тому, що КДКП було порушено строки розгляду висновку та строки ухвалення спірного рішення.
Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності у діях прокурора ознак дисциплінарного проступку, який полягав у незаконному впливі на службову діяльність іншого прокурора та посадових осіб органів державної влади, суд виходить із того, що діяльність прокуратури ґрунтується на принципах законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, дотримання професійної етики та недопустимості неправомірного використання службового становища.
Нормами законодавства та Кодексу професійної етики прокурорів передбачено, що прокурор не має права втручатися чи впливати у спосіб, не передбачений законом, на діяльність інших прокурорів, посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи суддів, а також не повинен допускати поведінки, висловлювань чи дій, які можуть зашкодити авторитету прокуратури або викликати негативний суспільний резонанс. 
Водночас для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності КДКП повинна встановити не лише сам факт певної поведінки, а й те, що така поведінка скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила його репутації та авторитету органів прокуратури.
Суд також зазначає, що принцип розподілу влади виключає можливість наділення адміністративного суду адміністративно-дискреційними повноваженнями. Завданням адміністративного судочинства є контроль за законністю рішень суб`єктів владних повноважень, тоді як оцінка доцільності відповідних рішень виходить за межі компетенції адміністративного суду. 
Отже, у межах розгляду цієї справи суд вправі надати правову оцінку рішенню КДКП виключно з точки зору дотримання процедури дисциплінарного провадження та меж реалізації відповідачем своїх повноважень, не втручаючись у дискреційні повноваження дисциплінарного органу щодо оцінки доказів, встановлення наявності дисциплінарного проступку та визначення виду дисциплінарного стягнення. 
Разом із тим практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що дискреційні повноваження не можуть реалізовуватись свавільно, а судовий контроль за рішеннями, прийнятими в межах таких повноважень, має бути ефективним. Аналогічний підхід викладений, зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96. 
Ураховуючи наведене, суд зазначає, що з огляду на положення статті 2 КАС України адміністративний суд вправі перевірити повноту дослідження дисциплінарним органом усіх обставин справи, дотримання процедури дисциплінарного провадження та врахування всіх релевантних фактів, не підміняючи при цьому дискреційні повноваження КДКП у питаннях юридичної оцінки доказів, визначення наявності дисциплінарного проступку та суворості дисциплінарного стягнення. 
Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 жовтня 2024 року у справі №640/18630/20. 
Судом установлено, що ОСОБА_15 у період з серпня по вересень 2023 року обіймав посаду прокурора Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області, а з 08 вересня 2023 року - посаду заступника прокурора цієї ж прокуратури. 
Як убачається з матеріалів дисциплінарного провадження, позивач не заперечує факту організації виїзду разом із прокурорами ОСОБА_14 та ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування з метою з`ясування питання відшкодування шкоди, завданої державі у кримінальному провадженні №42022252150000027.
Також позивач не заперечує наявності ухвали суду від 16 травня 2023 року, якою ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 367 КК України на підставі статті 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, та яка набрала законної сили 24 травня 2023 року. 
Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства прокурор у разі встановлення факту завдання державі шкоди кримінальним правопорушенням має право вживати заходів, спрямованих на захист інтересів держави, однак такі заходи повинні здійснюватися виключно у межах компетенції та способами, передбаченими законом.
Зокрема, прокурор має право з`ясовувати обставини відшкодування завданих збитків шляхом направлення відповідних запитів, а також шляхом пред`явлення позову в інтересах держави про відшкодування шкоди. При цьому позивач під час розгляду справи не спростував можливості використання передбачених законом процесуальних механізмів та не навів переконливих пояснень щодо причин їх незастосування у межах кримінального провадження №42022252150000027. 
Суд також враховує, що обов`язки позивача, визначені наказами Золотоніської окружної прокуратури, у тому числі наказом від 28.12.2023 №55 та попередніми наказами, чинними на момент вчинення дисциплінарного проступку, позивачем не спростовані.
Посилання позивача на виконання ним доручення керівництва щодо перевірки питання відшкодування збитків ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки такі доводи не узгоджуються із фактичними обставинами справи щодо організації ним виїзду разом з іншими прокурорами до відповідної особи за місцем її роботи.
На переконання суду, зазначені дії свідчать про наявність впливу з боку позивача, який обіймав посаду заступника прокурора, на прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що було обґрунтовано враховано КДКП при прийнятті спірного рішення. 
Суд також зазначає, що факт закриття дисциплінарного провадження щодо прокурора ОСОБА_3 сам по собі не свідчить про відсутність у діях позивача дисциплінарного проступку та не впливає на правомірність рішення КДКП стосовно позивача.
Доводи позивача про відсутність доказів дисциплінарного проступку у зв`язку з тим, що прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтвердили факт впливу, суд вважає необґрунтованими, оскільки оцінка доказів та встановлених обставин належить до дискреційних повноважень КДКП, а позивач не надав належних доказів на спростування встановлених комісією обставин. 
Ураховуючи встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що своїми діями позивач допустив поведінку, яка дискредитувала його як представника органів прокуратури та завдала шкоди авторитету прокуратури, у зв`язку з чим у його діях наявні ознаки дисциплінарного проступку. 
Перевіряючи законність проведеного КДКП дисциплінарного провадження, судом установлено, що дисциплінарним органом було повно та всебічно досліджено матеріали службового розслідування від 04.01.2024 №3, інформацію зі скарги Дзюби І.І. , пояснення позивача, пояснення прокурорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також інші матеріали дисциплінарного провадження. 
КДКП враховано характер дисциплінарного проступку, його умисний характер, роль позивача у вчиненні відповідних дій, особу прокурора, позитивні характеристики та відомості щодо проходження служби в органах прокуратури. У зв`язку з цим застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани суд вважає пропорційним та таким, що відповідає характеру вчиненого дисциплінарного проступку. 
Суд також зазначає, що відповідно до Положення про порядок роботи органу, який здійснює дисциплінарне провадження, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 28.08.2021, після відкриття дисциплінарного провадження член КДКП проводить перевірку у межах обставин, викладених у дисциплінарній скарзі. 
Частинами дев`ятою та десятою статті 46 Закону №1697-VII встановлено, що перевірка відомостей про наявність підстав для дисциплінарної відповідальності здійснюється у строк до двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а у разі необхідності може бути продовжена, але не більше ніж на один місяць. 
При цьому зазначені строки стосуються саме проведення перевірки, а не часу складання висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку.
Судом установлено, що дисциплінарна скарга у даній справі була зареєстрована 19 березня 2024 року, а остання перевірочна дія члена КДКП, пов`язана з витребуванням документів у Черкаської обласної прокуратури, здійснена 16 травня 2024 року, тобто в межах установленого законом строку. 
Висновок про наявність дисциплінарного проступку було розглянуто КДКП 17 липня 2024 року, а тому строки розгляду висновку та прийняття рішення порушені не були.
Член КДКП ОСОБА_4 завершив проведення перевірочних дій до 19 травня 2024 року, тобто у межах строків, передбачених статтею 46 Закону №1697-VII та Положенням, після чого здійснив аналіз зібраних доказів та підготовку відповідного висновку. 
Таким чином, доводи позивача щодо порушення строків проведення перевірки та складення висновку про наявність дисциплінарного проступку суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду даної справи, з урахуванням критеріїв перевірки рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для висновку про протиправність рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 17 липня 2024 року №90дп-24 судом не встановлено. Також не встановлено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час прийняття зазначеного рішення або могли бути підставою для його скасування.
Судом установлено, що КДКП діяла в межах наданих їй законом повноважень, із дотриманням визначеної законодавством процедури дисциплінарного провадження, а прийняте рішення містить належне мотивування, оцінку встановлених обставин та правове обґрунтування висновків щодо наявності у діях позивача дисциплінарного проступку. При цьому доводи позивача фактично зводяться до незгоди із наданою дисциплінарним органом оцінкою доказів та встановлених обставин, що саме по собі не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.
Враховуючи визначені Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII повноваження керівника обласної прокуратури, зокрема передбачені статтями 11 та 17 цього Закону, отримавши рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 17 липня 2024 року №90дп-24, керівником Черкаської обласної прокуратури обґрунтовано та у межах наданих законом повноважень видано наказ від 31 липня 2024 року №248к про застосування до заступника керівника Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани з 17 липня 2024 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, посилаючись на дискреційні повноваження Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, фактично відмовився від надання оцінки фактичним обставинам справи та перевірив виключно дотримання формальної процедури дисциплінарного провадження. 
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не обмежився лише перевіркою процедури дисциплінарного провадження, а надав оцінку зібраним у справі доказам, поясненням учасників дисциплінарного провадження, матеріалам службового розслідування та встановленим КДКП обставинам, після чого дійшов висновку про відсутність підстав для втручання у дискреційні повноваження дисциплінарного органу. 
При цьому колегія суддів зазначає, що адміністративний суд дійсно не вправі підміняти собою орган, уповноважений законом на вирішення питань дисциплінарної відповідальності прокурорів, та здійснювати повторну оцінку доказів замість такого органу. Завданням адміністративного судочинства у подібних спорах є перевірка того, чи діяла КДКП у межах наданих повноважень, чи дотрималась визначеної законом процедури, чи є її рішення обґрунтованим, пропорційним та таким, що ґрунтується на належних доказах.
Саме такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду та практиці Європейського суду з прав людини, на які, до речі, посилається і сам апелянт у своїй апеляційній скарзі. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нібито суперечливості висновків КДКП у зв`язку із закриттям дисциплінарного провадження відносно прокурора ОСОБА_3 та притягненням до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання наявності чи відсутності дисциплінарного проступку у діях кожного прокурора вирішується індивідуально, з урахуванням його процесуального статусу, службового становища, ролі у відповідних подіях, обсягу повноважень та характеру вчинених дій.
Як убачається з матеріалів дисциплінарного провадження, КДКП встановлено, що саме ОСОБА_1 , будучи заступником керівника окружної прокуратури, організував виїзд прокурорів до органу місцевого самоврядування та фактично координував відповідні дії. При цьому дисциплінарний орган дійшов висновку, що прокурор ОСОБА_3 діяла, будучи переконаною у правомірності своїх дій та необхідності перевірки інформації щодо відшкодування шкоди, тоді як роль та поведінка ОСОБА_1 оцінені КДКП інакше з огляду на його керівний статус та характер вчинених дій. 
Таким чином, сам по собі факт прийняття різних рішень щодо різних учасників дисциплінарного провадження не свідчить про протиправність рішення КДКП та не є доказом вибіркового чи свавільного застосування дисциплінарної відповідальності.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не навів конкретних мотивів, у чому саме полягала дискредитуюча поведінка позивача, колегія суддів також вважає безпідставними. 
Із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що дискредитуючою поведінкою суд визнав організацію позивачем виїзду прокурорів до органу місцевого самоврядування та участь у спілкуванні з посадовими особами сільської ради поза межами визначених законом процесуальних механізмів, що було обґрунтовано розцінено КДКП як неналежне використання службового становища та поведінка, здатна негативно вплинути на авторитет органів прокуратури.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що дисциплінарний проступок прокурора не обов`язково повинен полягати у вчиненні кримінально караних дій чи прямого тиску на інших осіб. Достатнім є встановлення факту поведінки, яка не відповідає вимогам професійної етики прокурора, принципам законності, неупередженості та здатна підірвати довіру суспільства до органів прокуратури.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо порушення строків дисциплінарного провадження. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що член КДКП завершив проведення перевірочних дій у межах строку, передбаченого статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» та Положенням про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.
Посилання апелянта на те, що перевірка вважається завершеною виключно з моменту складення висновку, а не завершення перевірочних дій, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм Положення. Складання висновку є процесуальним оформленням результатів уже проведеної перевірки та аналізу зібраних матеріалів, а не окремою перевірочною дією.
Матеріалами справи підтверджується, що останні перевірочні дії були здійснені до спливу встановленого законом строку, а тому сам по собі факт підготовки та оформлення висновку після завершення збору матеріалів не свідчить про порушення строків дисциплінарного провадження. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав жодного відношення до кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , а тому не міг діяти з метою уникнення відповідальності працівниками прокуратури. 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, дисциплінарний проступок позивача полягав не у здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні, а у способі та формах реалізації ним службових повноважень під час організації виїзду прокурорів до органу місцевого самоврядування та спілкування з його посадовими особами.
Доводи апеляційної скарги про те, що метою виїзду було виключно з`ясування факту відшкодування шкоди, самі по собі не спростовують установлених КДКП обставин та не виключають можливості дисциплінарної оцінки відповідної поведінки прокурора.
Колегія суддів також враховує, що пояснення учасників дисциплінарного провадження, на які посилається апелянт, були предметом дослідження та оцінки КДКП і суду першої інстанції. Незгода апелянта з оцінкою доказів не свідчить про їх неналежність чи недопустимість.
Не спростовують висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги щодо законності дій прокурора у зв`язку з необхідністю забезпечення відшкодування шкоди у кримінальному провадженні. 
Колегія суддів погоджується з тим, що прокурор дійсно наділений повноваженнями щодо вжиття заходів до відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, однак реалізація таких повноважень повинна здійснюватися виключно у спосіб та у межах, передбачених Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Законом України «Про прокуратуру».
Сам по собі обов`язок прокурора забезпечувати захист інтересів держави не надає права використовувати позапроцесуальні способи впливу на посадових осіб органів місцевого самоврядування чи організовувати відповідні дії поза межами визначених законом процедур.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ґрунтуються переважно на власному тлумаченні апелянтом обставин справи та незгоді з оцінкою доказів, наданою КДКП та судом першої інстанції, а тому не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року-без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко 

Повне судове рішення складено « 21» травня 2026 року.