ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 м. Дніпро Справа № 912/2875/25 

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АА-ТАШИР" про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2026 (суддя Кузьміна Б.М.)
у справі № 912/2875/25
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АА-ТАШИР", Кіровоградська обл., Благовіщенський район, с. Синьки
про стягнення 819 095, 18 грн

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2026 року Центральним апеляційним господарським судом у справі № 912/2875/25 ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2026 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2026 у справі № 912/2875/25 залишено без змін.
Постановою суду апеляційної інстанції вирішено питання щодо судового збору за подання апеляційної скарги, однак питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, заявлених після ухвалення постанови за результатами апеляційного перегляду, окремо не вирішувалося.
18.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «АА-ТАШИР» надійшло клопотання про стягнення судових витрат, у якому заявник просить ухвалити додаткову постанову та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ТОВ «АА-ТАШИР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 500 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи № 912/2875/25 у суді апеляційної інстанції.
20.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АА-ТАШИР» про ухвалення додаткового судового рішення, у яких апелянт просив відмовити у задоволенні заяви або, як альтернативу, суттєво зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатських послуг.
Клопотання про стягнення судових витрат мотивоване тим, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначав про неможливість надання точного розрахунку понесених судових витрат на день подання відзиву та повідомив суд, що відповідні докази будуть подані у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України. Попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, які відповідач очікував понести у зв`язку з апеляційним розглядом справи, визначено у сумі 40 500 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу заявником подано: договір № 08-12 про надання правничої (правової) допомоги від 08.12.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Зінкевич та Лінкевич» та ТОВ «АА-ТАШИР»; додаткову угоду № 1 від 09.12.2025 до зазначеного договору; акт № 1 приймання-передачі послуг правової допомоги від 14.05.2026; платіжну інструкцію № 17 від 13.05.2026 на суму 40 500 грн; ордер серії АА № 1707673 від 05.05.2026 на надання правничої допомоги ТОВ «АА-ТАШИР» адвокатом Зінкевичем Дмитром Валерійовичем у Центральному апеляційному господарському суді.
З поданих доказів вбачається, що 08.12.2025 між ТОВ «АА-ТАШИР» як клієнтом та Адвокатським об`єднанням «Зінкевич та Лінкевич» укладено договір № 08-12 про надання правничої (правової) допомоги. За умовами пункту 1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що адвокатське об`єднання надає клієнту правову допомогу щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта, у тому числі, але не виключно, в судах усіх інстанцій, з усіма процесуальними правами, які надано законами України позивачу, заявнику, відповідачу, третій особі, а також щодо підготовки, складання та подання процесуальних документів, участі у судових засіданнях, отримання судових рішень, подання апеляційних і касаційних скарг, заяв, пояснень, заперечень та інших документів.
Відповідно до пункту 5.1 договору винагорода адвокатського об`єднання складається з вартості роботи його фахівців і залежить від строку надання та складності правової допомоги, що надається згідно з договором. Розмір винагороди визначається сторонами у рахунках, актах або додаткових угодах до договору відповідно до виду правової допомоги, що надається.
Пунктом 5.5 договору передбачено, що суми, сплачені за договором, є гонораром адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги та поверненню не підлягають.
09.12.2025 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 08-12. Зі змісту пункту 1 додаткової угоди вбачається, що адвокатське об`єднання надає клієнту правову допомогу з ведення від імені та в інтересах клієнта господарської справи № 912/2875/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ «АА-ТАШИР» про стягнення штрафних санкцій. Водночас у тексті додаткової угоди зазначено, що правова допомога надається у суді першої інстанції — Господарському суді Кіровоградської області, у тому числі шляхом аналізу позовної заяви і доданих документів, формування правової позиції клієнта, підготовки заяв по суті та процесуальних заяв, участі у судових засіданнях у Господарському суді Кіровоградської області, а також вчинення інших процесуальних та юридично значущих дій у межах справи № 912/2875/25 у Господарському суді Кіровоградської області.
Пунктом 2 додаткової угоди № 1 визначено, що винагорода адвокатського об`єднання за надання правової допомоги, визначеної пунктом 1 цієї додаткової угоди, становить 81 000 грн.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 додаткової угоди № 1 оплата правової допомоги здійснюється у два етапи: 50 % вартості правової допомоги, що становить 40 500 грн, сплачується клієнтом протягом трьох днів з моменту підписання додаткової угоди та не повертається незалежно від результату справи; інші 50 % вартості правової допомоги, що становить 40 500 грн, сплачуються клієнтом протягом трьох днів з моменту ухвалення Господарським судом Кіровоградської області рішення або іншого судового акта, яким провадження у місцевому суді закінчено на користь клієнта.
Разом з тим акт № 1 приймання-передачі послуг правової допомоги від 14.05.2026 містить формулювання про те, що адвокатське об`єднання надало клієнту правову допомогу з ведення від імені та в інтересах клієнта господарської справи № 912/2875/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ «АА-ТАШИР» про стягнення штрафних санкцій у суді апеляційної інстанції. В акті визначено вартість такої правової допомоги у сумі 40 500 грн та зазначено, що претензій щодо наданої правової допомоги сторони не мають.
Платіжною інструкцією № 17 від 13.05.2026 підтверджується перерахування ТОВ «АА-ТАШИР» на користь АО «Зінкевич та Лінкевич» 40 500 грн з призначенням платежу: оплата за надання юридичних послуг згідно з рахунком № 13/05 від 13.05.2026, додатковою угодою № 1 від 09.12.2025, договором про надання правничої допомоги № 08-12 від 08.12.2025.
Оцінивши зміст поданого клопотання, доданих до нього доказів, матеріали справи, зміст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2026 та характер здійсненого апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання ТОВ «АА-ТАШИР» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною третьою статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом, крім випадків, установлених законом.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. За змістом частини третьої цієї статті попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат відповідно до пункту 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною третьою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд застосовує не лише положення статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а й положення статті 129 цього Кодексу.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову — на відповідача; у разі відмови в позові — на позивача; у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема договорів, рахунків тощо. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У цій справі ТОВ «АА-ТАШИР» у відзиві на апеляційну скаргу зазначило орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40 500 грн та повідомило про подання підтверджуваних документів у встановлений законом строк. Постанову Центрального апеляційного господарського суду ухвалено 13.05.2026, а заяву про ухвалення додаткового судового рішення з відповідними доказами подано 15.05.2026, тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Отже, підстав для залишення заяви без розгляду з мотивів пропуску строку на подання доказів судових витрат не встановлено.
Водночас сам по собі факт дотримання строку подання заяви та доказів, наявність договору про надання правничої допомоги, акта та платіжного документа не є безумовною підставою для покладення всієї заявленої суми витрат на іншу сторону спору. Суд має перевірити не лише реальність таких витрат, а й їх необхідність, розумність, пропорційність та співмірність із конкретними обставинами справи, складністю правової роботи, обсягом наданих послуг, ціною позову, поведінкою сторін і значенням справи.
Колегія суддів також враховує подані Військовою частиною НОМЕР_1 заперечення щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, у яких апелянт посилається на неспівмірність заявленої суми витрат із характером та складністю апеляційного перегляду цієї справи, відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт, а також на невідповідність заявленої до стягнення суми критеріям розумності та пропорційності.
Аналогічний підхід викладений в усталеній практиці Верховного Суду. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила, що суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат має оцінювати подані докази з урахуванням критерію реальності, необхідності та розумності таких витрат, а також може не покладати на іншу сторону всі витрати на професійну правничу допомогу, якщо вони є необґрунтованими або непропорційними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 звернуто увагу на розмежування механізму зменшення витрат за статтею 126 Господарського процесуального кодексу України та механізму розподілу судових витрат відповідно до статті 129 цього Кодексу. Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, має оцінити, чи пов`язані витрати з розглядом справи, чи є вони обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, і за наявності відповідних підстав може не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформульовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності, верховенства права та приписами статей 123– 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та співмірність таких витрат.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 906/432/19 наголошено, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за конкретних обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим.
Європейський суд з прав людини також виходить із того, що компенсації підлягають лише ті витрати, які були фактичними, неминучими та мали розумний розмір. Такий підхід висловлено, зокрема, у рішеннях у справах «Двойних проти України», «Гімайдуліна і інші проти України», «East/West Alliance Limited проти України», «Баришевський проти України» та «Лавентс проти Латвії».
Оцінюючи заявлену ТОВ «АА-ТАШИР» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 500 грн за критеріями реальності, необхідності, розумності, співмірності та пропорційності, колегія суддів виходить із таких обставин.
По-перше, з поданих заявником доказів вбачається, що основний договір про надання правничої допомоги № 08-12 від 08.12.2025 є рамковим та передбачає можливість надання адвокатським об`єднанням широкого спектра правової допомоги клієнту. Такий договір сам по собі підтверджує наявність договірних правовідносин між ТОВ «АА-ТАШИР» та АО «Зінкевич та Лінкевич», однак не визначає конкретного обсягу правничої допомоги, наданої саме під час апеляційного перегляду справи № 912/2875/25, та не деталізує вартість окремих процесуальних дій у суді апеляційної інстанції.
По-друге, додаткова угода № 1 від 09.12.2025, на яку заявник посилається як на підставу визначення вартості правничої допомоги, у пункті 1 прямо стосується ведення справи № 912/2875/25 у суді першої інстанції — Господарському суді Кіровоградської області. У тексті цієї додаткової угоди наведено перелік послуг, пов`язаних із розглядом справи саме в місцевому господарському суді: аналіз позовної заяви і доданих документів, формування правової позиції клієнта в межах господарської справи, підготовка заяв по суті та процесуальних документів, представництво інтересів ТОВ «АА-ТАШИР» у судових засіданнях у Господарському суді Кіровоградської області, а також вчинення інших процесуальних і юридично значущих дій у межах справи в Господарському суді Кіровоградської області.
Водночас заявлені до стягнення витрати стосуються саме апеляційного провадження. Окремої додаткової угоди, яка б визначала перелік послуг, порядок їх надання та вартість правничої допомоги саме в Центральному апеляційному господарському суді, заявником не подано. Наявний у матеріалах справи акт № 1 від 14.05.2026 містить формулювання про надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції, проте цей акт посилається на той самий договір і додаткову угоду № 1, яка за своїм змістом переважно врегульовує надання правничої допомоги у суді першої інстанції.
Зазначена невідповідність між змістом додаткової угоди № 1 та змістом акта № 1 від 14.05.2026 не є підставою для повної відмови у відшкодуванні витрат, оскільки ордер підтверджує повноваження адвоката у Центральному апеляційному господарському суді, а матеріалами справи підтверджується участь представника відповідача у апеляційному провадженні. Водночас ця обставина має значення для оцінки обґрунтованості, прозорості та співмірності заявленої до стягнення суми, оскільки заявник не надав належної деталізації того, які саме послуги і в якому обсязі були надані саме в апеляційній інстанції.
По-третє, поданий акт № 1 приймання-передачі послуг правової допомоги від 14.05.2026 не містить детального опису робіт, виконаних адвокатом, у розумінні частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України. В акті зазначено лише загальне формулювання про надання правової допомоги з ведення справи № 912/2875/25 у суді апеляційної інстанції та загальну вартість такої допомоги у розмірі 40 500 грн.
При цьому акт не містить відомостей про те, які саме дії були виконані адвокатом у межах апеляційного провадження, скільки часу витрачено на кожну дію, яка частина заявленої суми припадає на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, яка — на аналіз апеляційної скарги, яка — на участь у судовому засіданні, яка — на підготовку заяви про відеоконференцію чи інших процесуальних документів. Також акт не розмежовує правничу допомогу, фактично надану в суді першої інстанції, та допомогу, надану саме в апеляційному провадженні.
Колегія суддів погоджується з доводами Військової частини НОМЕР_1 про те, що подані заявником документи не містять належної деталізації обсягу фактично виконаних адвокатом робіт та часу, витраченого на надання правничої допомоги саме у суді апеляційної інстанції. Подані акт приймання-передачі послуг та платіжний документ містять лише загальне визначення вартості правничої допомоги без конкретизації окремих процесуальних дій, їх тривалості та вартості, що ускладнює перевірку співмірності заявленої до стягнення суми із фактичним обсягом наданих адвокатських послуг.
Колегія суддів враховує, що фіксований характер гонорару не виключає можливості компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим навіть за умови встановлення фіксованого гонорару заявник повинен надати суду достатні дані для оцінки фактичного обсягу наданих послуг, їх зв`язку з розглядом конкретної справи, необхідності таких послуг та співмірності заявленої суми з конкретними обставинами апеляційного перегляду.
Посилання заявника на те, що гонорар визначений у фіксованому розмірі, не звільняє суд від обов`язку оцінити, чи може вся заявлена сума бути покладена на іншу сторону спору. Внутрішні домовленості клієнта та адвоката щодо вартості правничої допомоги є обов`язковими для них як сторін договору, однак не є безумовно обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами процесу.
По-четверте, апеляційний перегляд цієї справи, хоча й стосувався договору будівельного підряду на будівництво фортифікаційних споруд та мав значення для сторін, не був пов`язаний із дослідженням нових складних доказів, проведенням експертиз, заявленням значної кількості нових клопотань, допитом свідків, дослідженням значного обсягу нових матеріалів чи вирішенням нових фактичних питань, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд також враховує доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що дана справа на стадії апеляційного перегляду не належала до категорії справ підвищеної складності, не потребувала дослідження нового значного обсягу доказів, формування нової правової позиції чи вчинення значної кількості процесуальних дій. Значна частина правової позиції відповідача була сформована ще під час розгляду справи судом першої інстанції та фактично підтримана у відзиві на апеляційну скаргу.
Основне питання апеляційного перегляду полягало у правовому тлумаченні умов договору, зокрема пунктів 13.4 та 13.6 договору підряду, а також у визначенні можливості застосування штрафних санкцій за порушення строків окремих видів робіт, визначених календарним графіком. Правова позиція відповідача з цього питання була сформована ще під час розгляду справи у суді першої інстанції та полягала в тому, що договором не передбачено стягнення пені та штрафу за порушення строків окремих видів робіт, а пункт 13.6 договору стосується лише порушення строку завершення будівництва по договору в цілому.
Саме ця позиція була викладена відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу. За змістом відзиву на апеляційну скаргу відповідач фактично підтримав висновки суду першої інстанції, розвинувши раніше сформовані заперечення проти позову та апеляційної скарги. Відзив не ґрунтувався на нових складних фактичних обставинах, не містив нового значного масиву доказів та не вимагав принципово нової правової позиції порівняно з тією, яка вже була предметом розгляду суду першої інстанції.
По-п`яте, у суді апеляційної інстанції відбулося одне судове засідання 13.05.2026, у якому представник відповідача взяв участь. До суду також надходила заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Вказані процесуальні дії безумовно пов`язані з апеляційним розглядом справи, однак їх обсяг не свідчить про необхідність компенсації всієї заявленої суми у розмірі 40 500,00 грн.
По-шосте, заявлена до стягнення сума становить рівно другу частину загального гонорару, визначеного додатковою угодою № 1 у розмірі 81 000,00 грн. Зі змісту цієї додаткової угоди вбачається, що друга частина винагороди у розмірі 40 500,00 грн підлягала сплаті після ухвалення судового акта, яким провадження закінчено на користь клієнта. Отже, ця частина винагороди за своєю природою має ознаки винагороди, пов`язаної з позитивним для клієнта результатом розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що домовленість клієнта та адвоката про сплату фіксованої суми або винагороди, залежної від результату розгляду справи, є допустимою в межах їхніх договірних відносин. Однак компенсація такої суми за рахунок іншої сторони можлива лише в тій частині, у якій суд визнає відповідні витрати фактичними, необхідними, розумними та співмірними з обсягом наданої правничої допомоги і складністю справи. Сам факт успішного для клієнта завершення апеляційного перегляду не означає автоматичного покладення всієї суми такої винагороди на іншу сторону спору.
По-сьоме, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд враховує також поведінку сторін та характер спору. Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 була залишена без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції ухвалена на користь відповідача. Водночас саме по собі відхилення апеляційної скарги не свідчить про те, що усі витрати відповідача на правничу допомогу, визначені ним і адвокатським об`єднанням у приватноправовій угоді, повинні бути беззастережно компенсовані за рахунок апелянта.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що ТОВ «АА-ТАШИР» підтвердило факт існування договірних відносин з адвокатським об`єднанням, факт участі адвоката в апеляційному провадженні та факт сплати 40 500 грн за правничу допомогу. Водночас заявником не доведено, що вся зазначена сума є необхідною, розумною, пропорційною та співмірною саме для апеляційного перегляду цієї справи.
Відсутність детального опису робіт адвоката, загальний характер акта приймання-передачі послуг, відсутність розмежування вартості окремих процесуальних дій, невідповідність між змістом додаткової угоди № 1, яка переважно стосується суду першої інстанції, та заявленими витратами за апеляційну інстанцію, незмінність правової позиції відповідача, відсутність нових складних доказових або процесуальних питань в апеляції, а також проведення лише одного судового засідання свідчать про завищеність заявленої суми витрат у розмірі 40 500 грн у контексті її покладення на Військову частину НОМЕР_1 .
При цьому колегія суддів не вбачає підстав для повної відмови у задоволенні заяви, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач справді користувався професійною правничою допомогою у суді апеляційної інстанції, адвокат подав відзив на апеляційну скаргу, заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, брав участь у судовому засіданні, а витрати фактично сплачені заявником.
Оцінивши обсяг фактично наданої правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, складність справи на стадії апеляційного перегляду, характер виконаних адвокатом робіт, ціну позову, значення справи для сторін, відсутність потреби у формуванні принципово нової правової позиції, відсутність деталізації часу та вартості окремих послуг, а також виходячи з критеріїв реальності, необхідності, розумності, співмірності і пропорційності судових витрат, колегія суддів вважає справедливим, обґрунтованим та співмірним покладення на Військову частину НОМЕР_1 витрат ТОВ «АА-ТАШИР» на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Саме така сума, на переконання колегії суддів, відповідає фактичному обсягу правничої допомоги, необхідної для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, участі представника у одному судовому засіданні, ознайомлення з доводами апеляційної скарги та підтримання вже сформованої правової позиції відповідача у справі. Решта заявленої суми у розмірі 30 500 грн не підлягає покладенню на Військову частину НОМЕР_1 , оскільки її необхідність, розумність та співмірність у контексті саме апеляційного перегляду цієї справи належними та достатніми доказами не доведена.
Суд також враховує доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що дана справа на стадії апеляційного перегляду не належала до категорії справ підвищеної складності, не потребувала дослідження нового значного обсягу доказів, формування нової правової позиції чи вчинення значної кількості процесуальних дій. Значна частина правової позиції відповідача була сформована ще під час розгляду справи судом першої інстанції та фактично підтримана у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів окремо зазначає, що визначення судом до компенсації 10 000 грн не є втручанням у договірні відносини між ТОВ «АА-ТАШИР» та АО «Зінкевич та Лінкевич». ТОВ «АА-ТАШИР» та адвокатське об`єднання залишаються пов`язаними умовами укладеного між ними договору та додаткової угоди щодо розміру і порядку оплати правничої допомоги. Водночас при розподілі судових витрат суд вирішує інше питання — яку частину таких витрат за критеріями процесуального закону має компенсувати інша сторона спору. Саме це питання і вирішується цією додатковою постановою.
Враховуючи наведене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АА-ТАШИР» про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню: з Військової частини НОМЕР_1 на користь ТОВ «АА-ТАШИР» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн; у решті заявлених вимог про стягнення 30 500 грн витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись статтями 2, 16, 123, 124, 126, 129, 244, 269, 270, 282– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АА-ТАШИР» про ухвалення додаткової постанови у справі № 912/2875/25 у Центральному апеляційному господарському суді - задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АА-ТАШИР» витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з апеляційним переглядом справи № 912/2875/25, у сумі 10 000 грн.
Видачу наказу на виконання цієї додаткової постанови, з урахуванням відповідних реквізитів, доручити Господарському суду Кіровоградської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина