ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
21 травня 2026 року
м. Харків
справа № 646/6893/25
провадження № 22-ц/818/2546/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б., 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області про стягнення заборгованості по заробітній платі при проведенні остаточного розрахунку зі звільненим робітником та заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2025 року, постановлене суддею Серпутько Д.Є.,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовною заявою до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області про стягнення заборгованості по заробітній платі при проведенні остаточного розрахунку зі звільненим робітником, та заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені. Після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 16847,14 грн, а також середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, у розмірі 47391,96 грн, а всього - 64239,10 грн.
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 16847 гривень 14 копійок та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, у розмірі 47391 гривня 96 копійок, з наступним утриманням із вказаних сум податків і обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше розміру заробітної плати за один місяць. Стягнуто з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь держави судовий збір у розмірі – 1211 гривень 20 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини справи щодо виникнення заборгованості із заробітної плати. Вказують, що позивачка була прийнята та звільнена з посади вчителя обслуговуючої праці Куп`янського ліцею № 5 Куп`янської міської ради Харківської області. Куп`янський ліцей № 5 є роботодавцем позивача та є юридичною особою, яку обслуговує централізована бухгалтерія. У відповідача відсутні підстави для нарахування заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у зв`язку з відсутністю документів для її нарахування, а саме табеля обліку робочого часу та наказу про нарахування компенсації за невикористану відпустку по Куп`янському ліцею № 5. Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області здійснює нарахування та виплату заробітної плати на підставі табелів обліку робочого часу та наказів складених та виданих Куп`янським ліцеєм № 5. Відповідач не отримував від третьої особи ні табелю обліку робочого часу вчителів за червень 2022 року, ні інших документів, тому у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Вважають, що є неналежним відповідачем у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Зарубін Є.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки відповідачем не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 16847,14 грн., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, у розмірі 47391,96 грн, всього - 64239,10 грн.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що 19.06.2022 року позивач була звільнена з посади учителя обслуговуючої праці Куп`янського ліцею №5 Куп`янської міської ради за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення №58-к від 17.06.2022 року. 
Відповідно до довідки головного управління ДПС у Харківській області про доходи, Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області за червень 2022 року ОСОБА_1 було нараховано але не виплачено 16847,14 грн.
З інформації наданої Пенсійним фондом України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу від 24.06.2025 року вбачається, що з ОСОБА_1 за 2022 рік страхові внески стягувалися з січня по травень, з червня по грудень відомості відсутні.
З довідки про доходи виданої відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області від 30.06.2025 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за січень 2022 року становить 7719,10 грн, податок з доходів – 1389,44 грн, військовий збір – 115,79 грн, сплачено – 6213,87 грн; за лютий 2022 року становить 7596,45 грн, податок з доходів – 1367,36 грн, військовий збір – 113,95 грн, сплачено – 6115,14 грн; за березень 2022 року становить 7719,10 грн, податок з доходів – 1389,44 грн, військовий збір – 115,79 грн, сплачено – 6213,87 грн; за квітень 2022 року становить 7719,10 грн, податок з доходів – 1389,44 грн, військовий збір – 115,79 грн, сплачено – 6213,87 грн; за травень 2022 року становить 7719,10 грн, податок з доходів – 1389,44 грн, військовий збір – 115,79 грн, сплачено – 6213,87 грн.
Відповідно до довідки від 20.08.2025 року № 01-36/451 про посадовий оклад вчителя обслуговуючої праці ОСОБА_1 на 2022 рік, посадовий оклад позивача становить 7001,00 грн. 
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого) податку та військового збору станом на 08.01.2025 року вбачається, що за період з 1 кварталу по 4 квартал 2022 року ОСОБА_1 отримувала доходи з таких джерел за січень 2022 відділ освіти нараховано – 7719,10 грн, виплачено – 7719,10 грн; сума податку нараховано – 1389,44 грн, перераховано – 1389,44 грн; сума військового збору нараховано – 115,79 грн, перераховано – 115,79 грн. За лютий 2022 відділ освіти нараховано – 7596,45 грн, виплачено – 7596,45 грн; сума податку нараховано – 1367,36 грн, перераховано – 1367,36 грн; сума військового збору нараховано – 113,95 грн, перераховано – 113,95 грн. За березень 2022 відділ освіти нараховано - 7719,10 грн, виплачено – 7719,10 грн; сума податку нараховано – 1389,44 грн, перераховано – 1389,44 грн; сума військового збору нараховано – 115,79 грн, перераховано – 115,79 грн. За квітень 2022 відділ освіти нараховано – 7719,10 грн, виплачено – 0,00 грн; сума податку нараховано – 1389,44 грн, перераховано – 0,00 грн; сума військового збору нараховано – 115,79 грн, перераховано – 0,00 грн. За травень 2022 відділ освіти нараховано - 7719,10 грн, виплачено – 0,00 грн; сума податку нараховано – 1389,44 грн, перераховано – 0,00 грн; сума військового збору нараховано – 115,79 грн, перераховано – 0,00 грн. За червень 2022 року відділ освіти нараховано – 16847,14 грн, виплачено – 0,00 грн; сума податку нараховано – 3032,49 грн, перераховано – 0,00 грн; сума військового збору нараховано – 252,71 грн, перераховано – 0,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що 19.06.2022 року вона була звільнена з посади учителя обслуговуючої праці Куп`янського ліцею №5 Куп`янської міської ради за п. 1 ст. 36 КЗпП України. В червні 2022 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату. При звільненні з позивачем не проведено повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України. Крім того, позивач звернулась з заявою до відповідача про видачу довідки про заборгованість по заробітній платі за червень 2022 року, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення, вихідної допомоги при звільненні, однак відповідачем повідомлено позивачу про те, що документи про борг відсутні, тому і підстав для повного розрахунку немає. В подальшому, а саме 14.10.2025 року та 22.10.2025 року представником позивача адвокатом Зарубіним Є.В. подано до суду уточнену позовну заяву та заяву про зменшення позовних вимог в обґрунтування яких зазначив про те, що у супереч ст.ст. 47, 116 КЗпП України з позивачем ОСОБА_1 повний розрахунок проведений не був, а саме не була виплачена заробітна плата за червень 2022 року та грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки. На неодноразові звернення позивача на адресу відповідача про надання довідки про заборгованість по заробітній платі та компенсації за всі невикористанні дні відпустки , довідки надані не були. Відповідно до довідки ГУДПС у Харківській області про доходи, Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області за червень 2022 року ОСОБА_1 було нараховано, але не виплачена 16847,14 грн. Тому, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 при звільненні всіх сум з вини Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 16847,14 грн, а також середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, у розмірі 47391,96 грн, а всього - 64239,10 грн.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.
Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Згідно зі ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Відповідно до ст. 74 КЗпП громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. (ст. 2 Закону України «Про відпустки»).
Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено можливість грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки. Так, частиною 1 передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про відпустки» особи, винні в порушенні законодавства про відпустки, несуть відповідальність згідно з законодавством.
Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18).
Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
У постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 207/1385/16-ц, від 19 листопада 2024 року в справі № 759/17721/21, зазначено про те, що в справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається, як правило, на роботодавця.
Відповідно до КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем, зокрема щодо виплати належних працівникові сум, покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника) (постанова Верховного Суду від 15 липня 2024 року в справі № 758/9515/23).
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Доказів того, що відповідачем виконано вимоги закону щодо повного розрахунку з позивачем при звільненні, у розмірі, визначеному саме Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області, - 16847,14 грн матеріали справи не містять.
Посилання відповідача на той факт, що Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області є неналежним відповідачем у справі, є безпідставним, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області, як податковим агентом, до територіального органу ДПС було подано звіт про суму нарахованих (виплачених) доходів, а також утриманих податків і внесків до державних фондів. 
Крім того із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого) податку та військового збору вбачається, що саме Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області було нараховано, але не виплачено суму остаточного розрахунку за червень 2022 року у розмірі 16847,14 грн.
З реєстру суб`єктів освітньої діяльності вбачається, що робота Куп`янського ліцею № 5 Куп`янської міської ради Харківської області, на час звернення до суду із позовом, призупинена. 
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія доходить висновку, що саме з боку Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області було порушено право ОСОБА_1 щодо отримання заробітній платі при проведенні остаточного розрахунку зі звільненим робітником.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що заст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до пункту першого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. 
Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Пунктом третім Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. 
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. 
Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Отже розрахунок середньоденної (середньогодинної) заробітної плати, згідно Порядку розраховується за травень та квітень 2022 року (два календарні місяці роботи, які передували звільненню), відповідно до довідки про середню заробітну плату (доходи) виданою 30.06.2025 року Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської.
За травень 2022 року – 7719,10 грн за 22 фактично відпрацьованих дня. 
За квітень 2022 року – 7719,10 грн за 21 фактично відпрацьований день. 
Відповідно до Порядку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 розраховується наступним чином: 7719,10 грн + 7719,10 грн = 15438,20 грн / 43 відпрацьованих днів = 359,03 грн в день.
Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 року №47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» та з урахуванням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ кількість робочих днів: у січні 2022 року становить 19 днів, у лютому 2022 року 20 днів, у березні 2022 року 22 дні, у квітні 2022 року 21 днів, у травні 2022 року 22 дні, у червні 2022 року 22 дні, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 21 день.
Таким чином, згідно розрахунку, середній заробіток ОСОБА_1 за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, необхідно рахувати з 20.06.2022 року (наступний день після звільнення) по 20.12.2022 року, що складає: у червні 2022 року - 9 днів, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 14 днів, що загалом складає 132 дні.
Отже сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців, складає 47391,96 гривень (359,03 грн * 132 дні).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329 апп 18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301 гс 18) виклала висновок про те, що за змістом норм статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист права звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623 цс 18) метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідачем не здійснено у передбачені законом строки розрахунок при звільненні, вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, а також середній заробіток за час затримки розрахунку.
Рішення суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області - залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:   О.В. Маміна
Судді:    Н.П. Пилипчук
В.Б. Яцина