Справа №333/934/26
Провадження №2/333/2201/26
РІШЕННЯ
Іменем України
 
02 червня 2026 року       м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді  Варнавської Л.О.,
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.,
позивачки ОСОБА_1 
представника позивача – адвокатки Солтіс І.В.,
представника відповідача – адвоката Деревського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, –
ВСТАНОВИВ:
До суду 29.01.2026 звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягненнянеустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. Посилається на таке. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі №333/5062/18 постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
03.12.2018 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі №333/5062/18, за заявою позивача, видано виконавчий лист. Згідно домовленостей між Позивачем та Відповідачем, присуджені за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі № 333/5062/18 аліменти на утримання доньки, повинні сплачуватися батьком (Позивачем) добровільно за рішенням суду, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, без примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. 
Однак, суми аліментів протягом 2018 до листопада 2022 року надходили незначні, відповідач запевняв, що відрахування здійснює бухгалтерія і саме в розмірі 1/4 частини його доходу. Починаючі з листопада 2022 року аліменти почали надходити у фіксованій сумі, а саме 6500 грн. в місяць. Пізніше, перевіривши розміри доходу Відповідача, які зазначені у щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 2018 по 2024 рік включно, які розміщені у вільному доступі у Єдиному державному реєстрі декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, позивачу стало відомо про те, що аліменти сплачувалися відповідачем не у розмірі, визначеному рішенням суду, а майже вдвічі меншому. В листопаді 2022 року відповідач за місцем роботи подав рапорт про добровільне утримання з його грошового забезпечення аліментів на утримання доньки в розмірі 6500 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2022 р., таким чином незаконно самостійно змінивши розмір аліментів, присуджений рішенням суду у справі № 333/5062/18. 
16.09.2025 за заявою стягувача – ОСОБА_1 державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. 
На інформації, наданої ДПС та УПФУ щодо розміру доходу боржника за період з вересня 2018 року по 31.10.2025 року включно, старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ляшенком Д. Д. 04.12.2025 складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №79110135, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 354 708,86 грн., в тому числі: за період з 20.09.2018 по 31.12.2021 –2971,80 грн; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 –135 621,90 грн.; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 – 86 429,32 грн.; за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 – 74 194,96 грн; за період з 01.01.2025 по 04.12.2025 – 55 498,88 грн. розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 20.09.2018 р. по 04.12.2025 р. становить всього 3 092, 056,19 грн. 
На підставі ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 20.09.2018 р. по 04.12.2025 р. у розмірі 354 708,86 грн. 
28.01.2026 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
23.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що позивач роками приймала аліменти, не ініціювала примусового виконання, не заявляла претензій щодо розміру платежів, свідомо допустила накопичення розрахункової заборгованості. Відповідач не припиняв сплату аліментів, не ухилявся від виконання рішення суду та не вчиняв дій, направлених на уникнення обов`язку утримання дитини.
17.03.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду.
Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в ньому.
Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат Деревський С.В., в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.
Заслухавши учасників, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі №333/5062/18 стягнуті зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
03.12.2018 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі №333/5062/18, за заявою позивача, видано виконавчий лист.
16.09.2025 за заявою стягувача – ОСОБА_1 державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
16.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 21.10.2025 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федоровою Яною Миколаївною, було прийнято вищевказане виконавче провадження до примусового виконання.
Позивачка просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 20.09.2018 р. по 04.12.2025 р. у розмірі 354 708,86 грн. Виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду про стягнення аліментів, відкрито 16.09.2025 року.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку та виплати аліментів в більшому розмірі.
Установивши, що з часу набрання законної сили рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 у справі №333/5062/18, яким з відповідача стягнуто аліменти, до часу пред`явлення виконавчого документа до виконання (16 вересня 2025 року), у ОСОБА_1 були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів, тому суд, урахувавши висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №761/893/23, у постанові від 29.01.2025 у справі №707/3423/23 дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, а також умислу в ухиленні від їх сплати, а тому слід відмовити у стягненні з нього пені за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2018 року до серпня 2025 року.
Водночас зважаючи на те, що з часу відкриття виконавчого провадження 16.09.2025 до 04.12.2025 року відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, а тому на користь ОСОБА_1 , яка є одержувачем аліментів за рішенням суду, підлягає стягненню неустойка (пеня) за цей період у розмірі 3500,40 грн., в решті позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215,224-228 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів – задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пені) за прострочку сплати аліментів в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 40 коп., в решті позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний зміст рішення суду складено 02.06.2026 року.

Суддя: Л.О.Варнавська