Справа № 487/1904/24
провадження № 2/650/3681/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – судді Сікори О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :
Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, у якому спочатку просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2863169 у розмірі 73 901,60 грн, з яких: 16 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 57 901,60 грн - заборгованість за процентами.
Щодо судових витрат представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2863169.
Вказаний кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Позичальник підтвердила ознайомлення з умовами договору, правилами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту та іншими документами, які визначали умови кредитування.
За умовами кредитного договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 16 000,00 грн шляхом перерахування на платіжну картку, зазначену позичальником під час оформлення кредиту.
Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
19 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19072023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2863169.
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2863169 у загальному розмірі 73 901,60 грн, з яких: 16 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57 901,60 грн - сума заборгованості за процентами.
Після набуття позивачем права вимоги відповідач не здійснила погашення заборгованості ні на користь первісного кредитора, ні на користь нового кредитора, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт набуття права вимоги за кредитним договором № 2863169 від 26 січня 2022 року.
У позовній заяві позивач зазначив про набуття права вимоги на підставі договору факторингу № 170523 від 17 травня 2023 року, однак до позову додано копію витягу з договору факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року, копію акта приймання-передачі реєстру боржників від 19 липня 2023 року та витяг з реєстру боржників від 16 січня 2024 року. На думку сторони відповідача, такі розбіжності не дають можливості встановити, на підставі якого саме договору позивач набув право вимоги до відповідача.
Також представник відповідача зазначив, що з наданого позивачем витягу з договору факторингу не вбачається переходу права вимоги саме за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, оскільки позивач не надав додаток № 1 «Реєстр боржників», передбачений умовами договору факторингу.
Крім того, представник відповідача вказав, що витяг з реєстру боржників від 16 січня 2024 року сформований самим представником позивача, не містить порядкового номера кредиту відповідача у загальному реєстрі боржників та підпису первісного кредитора, у зв`язку з чим цей документ не підтверджує належним чином перехід права вимоги.
Окремо представник відповідача зазначив, що позивач не надав доказів оплати за договором факторингу, а тому не довів фактичне набуття права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
Щодо обґрунтованості заявленої заборгованості представник відповідача зазначив, що позивач не надав належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу. Відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів від ТОВ «Лінеура Україна», а відсутність у матеріалах справи розрахункових документів, які підтверджують видачу кредиту, унеможливлює встановлення факту отримання коштів, дати їх видачі та правильності розрахунку заборгованості.
З огляду на викладене відповідач та її представник просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами , з`ясувавши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків.
Суд встановив, що 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2863169 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
За умовами вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 16 000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору тип кредиту - кредит, сума кредиту становить 16 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору строк кредиту становить 360 днів.
Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту.
Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Б606 26 січня 2022 року о 15 годині 00 хвилин 04 секунди.
Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту та додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2863169 від 26 січня 2022 року, які містять відомості про суму кредиту, строк кредитування, процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту та графік платежів.
16 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору № 2863169 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26 січня 2022 року.
Відповідно до пункту 2 вказаного додаткового договору клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 8 000,00 грн у термін до 20 лютого 2023 року.
Відповідно до пункту 3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 8 000,00 грн.
Відповідно до пункту 4 додаткового договору усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у пункті 2 додаткового договору.
Зі змісту вказаного додаткового договору вбачається, що відповідач після укладення кредитного договору погодила існування зобов`язання за кредитним договором № 2863169, а також визнала наявність основного боргу за цим договором у загальному розмірі 16 000,00 грн, оскільки сторони прямо визначили порядок сплати частини основного боргу у розмірі 8 000,00 грн та умови звільнення відповідача від сплати іншої частини основного боргу у розмірі 8 000,00 грн.
Доказів виконання відповідачем умов пункту 2 додаткового договору, тобто доказів сплати 8 000,00 грн у визначений строк, матеріали справи не містять. Відповідач таких доказів суду не надала, а також не посилалася на те, що умови додаткового договору були нею виконані.
19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19072023.
Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2863169. У витягу зазначено суму заборгованості за основною сумою боргу 16 000,00 грн, суму заборгованості за процентами 57 901,60 грн, загальну суму заборгованості 73 901,60 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником позивача, станом на 31 грудня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 2863169 визначена у розмірі 73 901,60 грн, з яких 16 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 57 901,60 грн - заборгованість за процентами.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Отже, укладення кредитного договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора саме по собі не свідчить про недійсність або неукладеність такого договору, якщо зі змісту наданих доказів можливо встановити сторони договору, його істотні умови та спосіб підписання.
Суд враховує, що кредитний договір № 2863169 містить персональні дані відповідача, її реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, контактні дані, відомості про платіжний засіб, умови кредитування та відмітку про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідач заперечила проти позову, однак не навела конкретних фактичних обставин, які б свідчили про те, що кредитний договір або додатковий договір про прощення боргу були укладені не нею, не зазначила про втрату телефону, SIM-картки, банківської картки, не повідомила про вчинення щодо неї шахрайських дій, не надала доказів звернення до правоохоронних органів, не подала доказів того, що не користувалася відповідним номером телефону, електронною поштою чи платіжним засобом.
Також відповідач не надала доказів того, що вона оспорювала укладення кредитного договору або додаткового договору про прощення боргу до звернення позивача до суду, а сам додатковий договір про прощення боргу не спростувала.
Суд також враховує, що сторони цивільного процесу є вільними у наданні суду доказів та доведенні їх переконливості. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Саме сторона, яка заперечує проти певної обставини, повинна навести конкретні доводи та подати докази на їх підтвердження або заявити належне клопотання у порядку, передбаченому ЦПК України.
Водночас відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, не надала власних доказів на спростування цієї обставини та не довела, що вона об`єктивно була позбавлена можливості подати такі докази.
Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем кредитного договору № 2863169 від 26 січня 2022 року, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 16 000,00 грн підтверджується матеріалами справи.
При цьому суд надає істотне значення додатковому договору про прощення (анулювання) боргу від 16 лютого 2023 року, оскільки у ньому сторони прямо визначили наявність основного боргу за кредитним договором у розмірі 16 000,00 грн, порядок сплати частини такого боргу та умови звільнення відповідача від сплати іншої частини основного боргу. Укладення такого договору після укладення кредитного договору свідчить про обізнаність відповідача щодо існування кредитного зобов`язання та про визнання нею основного боргу за кредитним договором.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми боргу за кредитним договором у розмірі 16 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення процентів у розмірі 57 901,60 грн.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заявляючи вимогу про стягнення процентів у розмірі 57 901,60 грн, позивач повинен був довести не лише саме право на їх нарахування, але й конкретний розмір цієї заборгованості, період нарахування, кількість днів прострочення або користування кредитом, розмір процентної ставки, яка застосовувалася у відповідний період, підстави застосування саме такої ставки, а також арифметичний порядок формування заявленої до стягнення суми.
Натомість наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить детального розрахунку процентів, не визначає період, за який вони були нараховані первісним кредитором, не містить кількості днів нарахування, не розкриває, яка саме процентна ставка застосовувалася, не пояснює порядок формування суми 57 901,60 грн та не дає суду можливості перевірити правильність її нарахування.
Витяг з реєстру боржників до договору факторингу також лише фіксує розмір заборгованості, який був зазначений під час відступлення права вимоги, однак сам по собі не є розрахунком процентів та не розкриває механізм їх нарахування.
Наявність у кредитному договорі умов про процентну ставку не звільняє позивача від обов`язку довести обґрунтованість конкретної суми процентів, заявленої до стягнення. Суд не може самостійно замість сторони позивача визначати період нарахування процентів, обирати ставку, яка підлягає застосуванню, встановлювати кількість днів нарахування та формувати розрахунок заборгованості, оскільки це фактично означало б виконання судом процесуального обов`язку сторони позивача щодо доказування підстав і розміру позовних вимог.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів у розмірі 57 901,60 грн є недоведеними, а тому в цій частині задоволенню не підлягають.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором № 2863169 від 26 січня 2022 року у розмірі 16 000,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 57 901,60 грн слід відмовити у зв`язку з недоведеністю їх розміру.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України.
Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією.
Оскільки позовні вимоги заявлені на загальну суму 73 901,60 грн, а суд дійшов висновку про їх задоволення частково у розмірі 16 000,00 грн, судовий збір підлягає розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 655,57 грн. В іншій частині понесені позивачем витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись вищенаведеними положеннями ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в и р і ш и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором № 2863169 від 26 січня 2022 року у розмірі 16 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, судовий збір у розмірі 655,57 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В іншій частині судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зі сплати судового збору, залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя:    __________________    О.О. Сікора