справа № 208/12959/25
№ провадження 1-кп/208/844/26

ВИРОК
Іменем України

24 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
в відкритому підготовчому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 62025170030010136 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 23.12.2025 року Заводським районним судом міста Кам`янського, за ст. ст. 28 ч.1, 185 ч.4, 357 ч. 3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407  КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та проходячи її на посаді курсанта 1 навчального роти 6 зведеного навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», Статутів ЗСУ, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України.
Так, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), близько 20.00 години 03.02.2025 року, Хейлик самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 з пунктом тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 , та в подальшому проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був відсутній на військовій службі до 12.09.2025 року. 
12.09.2025 року, Хелик прибув до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Відродження, буд. 7/42, внаслідок чого злочин було припинено.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду, що на військову службу пішов добровільно. Через ТЦК пройшов відповідну лікарську комісію, після чого його направили до військової частини. Інкриміновані йому події мали місце у січні 2025 року, в військовій частині розташованій у Новомосковському районі Дніпропетровської області, де він і проходив службу. Самовільно залишив військову частину по сімейним обставинам, у зв`язку з чим перебував у стані СЗЧ близько одного місяця, після чого звернувся до слідчого з клопотанням про бажання продовжити проходження військової служби.
У вчиненні кримінального правопорушення свою вину визнає повністю та щиро кається.

Враховуючи клопотання ОСОБА_7 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку. 

Аналізуючи викладене за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та визначеного обсягу доказів на їх підтвердження, керуючись законом, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважної причини, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану. 

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини та щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. 

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років.
Обране покарання не повинно становити істотну диспропорцію, тобто бути адекватним вчиненому та не становити «особистого надмірного тягаря для особи», повинно відповідати справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи. 
Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення. 
У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яка є другорядною, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому  ОСОБА_7 міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має посередню службову характеристику, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання та думку учасників судового засідання, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке незначною мірою перевищує нижню межу санкції інкримінованого злочину.
На думку суду, зазначене покарання є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Частиною 4 зазначеної статті визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

На теперішній час  ОСОБА_7 засуджений за вироком Заводського районного суду міста Кам`янського від 23.12.2025 року, за ст. ст. 28 ч.1, 185 ч.4, 357 ч. 3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили.
Злочин інкримінований  ОСОБА_7 у теперішньому провадженні, вчинений ним до постановлення попереднього вироку, і тому остаточна міра покарання визначається судом у відповідності до ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком, більш суворим покарання яке призначається за теперішнім вироком.

Речові докази та процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , в цьому кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покаранням за попереднім вироком Заводського районного суду міста Кам`янського від 23.12.2025 року, більш суворим покаранням за теперішнім вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, рахувати з 16.09.2025 року. 
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд міста Кам`янського, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.
Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1