Справа № 938/2067/25 
Провадження № 22-ц/4808/1213/26
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів: Максюта І. О.,
Василишин Л. В.,
секретар: Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року в складі судді Чекан Н. М., ухвалене в селищі Верховина Івано-Франківської області, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі – АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 23 листопада 2019 року звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. 
Посилаючись на вказані обставини АТ «А-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 93 524, 30 грн, з яких: 63 832, 37 грн – заборгованість за кредитом, 29 691, 93 грн – заборгованість за відсотками.
Заочним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А- Банк» заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 23.11.2019 року станом на 30.11.2025 року в розмірі 32 024, 80 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «А- Банк» судовий збір у сумі 829, 48 грн. 
В апеляційній скарзі представник АТ «А-Банк» - адвоката Омельченко Є. В. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «А-Банк» задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково зіслався на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послугах та Тарифах, оскільки остання в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банк підтвердила під розпис факт ознайомлення із такими та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися із змінами до них, викладеними на сайті банку. 
Крім того, розрахунок заборгованості підтверджує факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами, що у свою чергу свідчить про ознайомлення і погодження нею із умовами договору. Ба більше, усі умови кредитування зафіксовані у Паспорті споживчого кредиту, який підписано сторонами.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Виходячи із засад диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у загальному розмірі 32 024,80 грн.
Позивач оскаржує рішення суду тільки в частині відмовлених вимог, яке і підлягає перегляду в апеляційному порядку.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками та за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджується факт існування між сторонами кредитних правовідносин та факт виконання банком своїх зобов`язань за такими. Однак врахувавши, що під час укладення кредитного договору відповідачка не була повідомлена про умови кредитування та не погоджувала розмір і порядок нарахування відсотків, суд виснував, що заявлені до стягнення проценти нараховано неправомірно, а тому на користь товариства необхідно стягнути лише неповернуте тіло кредиту у розмірі 32 024,80 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до анкети-заяви відповідача від 23.11.2019 року, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг щодо його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a.bank.com.ua і відповідач зобов`язалася виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку. Також підтвердила, що ознайомлена і погоджується з Умовами та Правилами надання послуги накопичення «скарбничка» і погодилася оформити дану послугу (а.с. 17).
Також 23.11.2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» (а.с. 18), яким визначено основні умови кредитування: тип кредиту. поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання, строк кредиту 240 місяців, пільгова ставка 0,000001 відсотка в місяць; процентна ставка 3,9% (46,8% річних) для карти «Універсальна», 3,7% (44,4%) для карти «Універсальна Gold» та карти «Зелена». При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка 7,8% для карти «Універсальна», 7,4% для карти «Універсальна Gold» та карти «Зелена».
Згідно розрахунку банку станом на 30.11.2025 року заборгованість позичальника за вказаним договором складала 93524,30 грн., з яких 63832,37 гривень - за тілом кредиту, 29691,93 гривень - за відсотками (а.с. 7-16).
До позовної заяви також долучено виписку по картці ОСОБА_1 за період з 23.11.2019 року по 30.11.2025 року, з якої встановлено, що позичальник використовував кредитні, а не власні, кошти, сума витрат за період - 213439, 15 гривень, сума зарахувань- 121843 гривень, сума комісій - 2705,34 гривень, залишок після операцій - 91596,15 гривень (а.с. 19-44).
Згідно з довідками за картами, наданої Банком, ОСОБА_1 в АТ «Акцент Банк» відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня місяця 2026 року; № НОМЕР_3 зі строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с. 46).
Відповідно до довідки банку за лімітами (а.с. 45), за даним кредитним договором від 23.11.2019 року за період з 23.11.2019 року по 30.11.2025 року встановлено такі кредитні ліміти: 23.11.2019 року - 6200 гривень, 28.10.2020 року - 16000 гривень, 16.12.2022 року - 20000 гривень, 09.05.2023 року – 26000 гривень, 29.09.2023 року – 36000 гривень, 11.12.2023 року – 46000 гривень; 01.05.2024 року – 51000 гривень; 09.06.2024 року – 56000 гривень, 30.07.2024 року - 61000 гривень, 03.08.2024 року - 66000 гривень, 28.11.2025 року - 63832,37 гривень, 28.11.2025 року - 63900 гривень.
На обґрунтування позову банк подав також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 48-55), а також Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 55 зворот - 56), які не підписані відповідачем.
Факт отримання коштів ОСОБА_1 та користування ними підтверджується випискою по картці за період з 21.05.2023.06.10.2024 року (а.с. 19-44).
За змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду із позовом, банк, окрім тіла кредиту просив стягнути із відповідачки також заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками виходив із того, що позивачем не доведено факт погодження сторонами сплати таких. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим.
Так, на підтвердження заявлених вимог АТ «А-Банк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», паспорт споживчого кредиту за программою «Кредитна картка» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» чи «Зелена».
Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що підписана відповідачкою анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 23 листопада 2019 року не містить даних щодо процентної ставки за користування кредитними коштами.
Водночас у витязі з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» зазначено всі істотні умови кредитування, зокрема: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін тощо. 
Однак будь-яких підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», матеріали справи не містять. Те саме стосується і Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» чи «Зелена».
Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
До спірних правовідносин не можуть бути застосовані й правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово могли змінюватися самим АТ «А-Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги й паспорт споживчого кредиту, на який посилається представник АТ «А-Банк» в апеляційній скарзі як на доказ погодження сторонами умов кредитування.
По-перше, у наданому паспорті споживчого кредиту наявне застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Тобто зазначений паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Окрім того, у паспорті вказано про те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 01.01.2020, анкету-заяву відповідачка підписала 23.11.2019, тобто інформація була актуальною лише протягом 40 днів . Водночас нарахування відсотків за користування кредитом банк здійснював відповідачці поза межами вказаного строку. Ба більше, анкета-заява, підписана відповідачкою, не містить жодних посилань на паспорт споживчого кредиту як складову договору.
За таких обставин, паспорт споживчого кредиту, який позивачем додано до позовної заяви, не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Зазначене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича – залишити без задоволення.
Заочне Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта