ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/13391/24 
Номер провадження 22-ц/816/281/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, мотивуючи вимоги тим, що 16 червня 2006 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, який був розірваний. Сторони мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка сторін на час звернення до суду з позовом досягла повноліття та проживає з позивачем. Позивач зазначає, що дочка є студенткою 1 курсу освітнього ступеня «бакалавр» Навчально-наукового інституту права очної (денної) форми здобуття освіти Сумського державного університету з 01 вересня 2024 року. Термін навчання – 30 червня 2028 року.
У зв`язку з навчанням дочка сторін потребує матеріальної допомоги, оскільки вона витрачає кошти на проїзд, на ксерокопіювання, на придбання спеціальної літератури, кошти на оплату навчання. Працювати дочка не має можливості в зв`язку з денною формою навчання. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу дочці не надає, є особою працездатного віку, працює, має нормальний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має, тому він має можливість надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу.
Посилаючись на вищевикладене, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання в розмірі 1/4 від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення навчання – до 30 червня 2028 року, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 річного віку.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу, щомісячно, починаючи стягнення з 31 грудня 2024 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, має задовільний стан здоров`я, інших осіб та дітей на утриманні не має, а тому в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача.
Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).
Згідно інформації, отриманої місцевим судом з Єдиного державного реєстру судових рішень 11 березня 2021 року Зарічним районним судом м. Суми видано судовий наказ у справі № 591/1310/21 (провадження № 2-н/591/378/21) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На цей час дочка сторін досягла повноліття та навчається на І курсі денного відділення Навчально-наукового інституту права Сумського державного університету. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року, що підтверджується довідкою № 258 від 19 грудня 2024 року (а.с. 10). 
Дочка сторін проживає з позивачем та потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням.
Згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року відповідач отримує доход у вигляді заробітної плати в ТОВ «ПУЛЬС ЛОДЖИСТИК».
Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, місцевий суд врахував, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки. При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на можливість сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітньої дочки у заявленому нею розмірі, а тому, врахувавши відомості про дохід відповідача, дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача і на думку суду даний розмір буде розумним, співмірним з матеріальними можливостями відповідача та не призведе до погіршення його матеріального становища.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Положеннями ст. 199 СК України визначено, що у випадку, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (постанова Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі № 753/20347/20, від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18).
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Отже, як зазначено вище, обов`язок щодо утримання дитини, яка продовжує навчання виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, має задовільний стан здоров`я, інших осіб та дітей на утриманні не має, а тому в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не навела обґрунтування з посиланням на відповідні докази щодо необхідності визначення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з огляду на право повнолітньої ОСОБА_3 на утримання від обох батьків, достатнім та обґрунтованим буде визначення аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що забезпечить їй необхідну матеріальну підтримку на період навчання, як це правильно визначив суд першої інстанції.
При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано визначені у частині дев`ятій статті 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Судом першої інстанції надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки доводи скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних