ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 954/2239/25 Головуючий у 1-й інстанції: Каневський В.О.
Номер провадження: 22-ц/819/1040/26 Доповідач: Воронцова Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року          м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,
суддів:    Майданіка В.В.,
Склярської І.В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство "Універсал Банк",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Каневського В.О., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство "Універсал Банк" (скорочене найменування - АТ "Універсал Банк",) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку. Підписавши заяву-анкету відповідач повністю та безумовно прийняла пропозицію Банку та погодилася з тим, що Анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановивши кредитний ліміт у розмірі 65 000 грн, а відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникають у результаті використання платіжних карток.
Однак, відповідач не дотрималася даних умов, а саме не здійснювала повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі - 74 797 грн 49 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту, що становить 74 797 грн 49 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь із відповідача та понесені судові витрати в розмірі 3 028 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2026 року у задоволенні позову АТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням, остання, виявивши шахрайські дії відносно себе, невідкладно повідомила правоохоронні органи та позивача про цей факт, а позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів відповідачем та не доведено, що відповідач як держатель карткового рахунку своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції щодо отримання кредиту та здійснення переказів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду АТ "Універсал Банк" подало апеляційну скаргу, у якій, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив поновити строк на апеляційне оскарження Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2026 року, його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2026 року справа розподілена колегії суддів Херсонського апеляційного суду у складі головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П., судді: Майданік В.В., Склярська І.В.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 28 травня 2026 року поновлено АТ "Універсал Банк" строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження.
02 червня 2026 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 04 червня 2026 року справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи, із зазначенням дати 09 червня 2026 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що проведенню операцій щодо переказів на картку № НОМЕР_2 від 12 січня 2024 року, передував успішний вхід о 18 год. 15 хв. у мобільний застосунок Monobank за допомогою ОТР (одноразового цифрового пароля), який був надісланий відповідачці 12 січня 2024 року о 18 год. 14 хв. на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , зазначений в Банку як фінансовий, та з коректно введеним ПІН-кодом, який відомо лише власнику рахунку, з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot. Фінансовий номер телефону відповідача, прив`язаний до мобільного додатку, не змінювався протягом усього періоду користування послугами Банку, а одноразовий ОТР-пароль був надісланий у вигляді SMS-повідомлення виключно на номер телефону НОМЕР_3 , який належить відповідачу. Таким чином, відповідач або самостійно ввела отриманий одноразовий ОТР-пароль у мобільному додатку та авторизувалася з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot, або передала цей код третій особі, що призвело до доступу такої особи до її облікового запису та здійснення спірних платіжних операцій, що свідчить про те, що проведення спірних транзакцій стало можливим унаслідок дій самої відповідачки. Сама по собі наявність звернення до правоохоронних органів не спростовує технічних та об`єктивних даних, зафіксованих банком, зокрема: проходження авторизації через OTP; підтвердження входу з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot; використання зареєстрованих каналів зв`язку клієнта, та спростовує висновок суду про відсутність участі відповідача у здійсненні спірних операцій.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними, просила відмовити в задоволенні скарги.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Фактичні обставини справи
18 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку на її ім`я та встановлення кредитного ліміту. Відповідач погодилася з тим, що ця заява-анкета разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого підтвердив та зобов`язувався виконувати його умови та підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники вказаних документів у мобільному додатку.
Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2020 року станом на 04 червня 2025 становить 74 797 грн 49 коп.
Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту від 05 серпня 2025 року відповідачу ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та встановлено кредитний ліміт у розмірі 65 000 грн.
Згідно з копіями квитанцій Monobank від 12 січня 2024 року вбачається переказ коштів з рахунку ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_4 у розмірах: 25 000 грн, 20 000 грн, 17 500 грн.
Відповідно до копій скріншотів з чат-боту з Monobank, ОСОБА_1 12 січня 2024 року о 21 год. 30 хв. повідомила позивача про вчинення шахрайських дій шляхом незаконного підвищення кредитного ліміту сторонніми особами без її відома і просила вжити відповідні заходи.
Згідно з копією витягу з ЄРДР, 13 січня 2024 внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №12024230000000079 за ч. 4 ст. 190 КК України, за повідомленням ОСОБА_1 про те, що 12 січня 2024 близько 17 год. 15 хв. вона отримала повідомлення від Monobank/Universal...pki-auth.monobank.com.ua із зображенням логотипу "Дія", у якому було вказано, що їй надана допомога в розмірі 12 000 гривень, для отримання якої необхідно обрати банк і перейти за посиланням. Після цього заявниця перейшла за посиланням, ввела код до банківського додатку, внаслідок чого з її банківського рахунку були зняті грошові кошти в сумі 64 981 грн 20 коп. Карта зловмисника: НОМЕР_2.
Відповідно до копії листа СУ ГУНП в Херсонській області № 20725/08-2025 від 02 грудня 2025 року, ОСОБА_1 23 січня 2024 року визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12024230000000079 від 13 січня 2024 року за ч. 4 ст. 190 КК України;
Згідно з наданою відповідачем випискою про рух коштів по картці Monobank від 19 лютого 2026 року за період 01 січня 2023 по 19 лютого 2026 року на рахунку відповідача здійснено наступні банківські операції: 18.11.2023: підвищення кредитного ліміту до 28 000 грн; 12.01.2024: списання коштів на рахунок НОМЕР_4 у розмірі 20 799 грн 28 коп.; підвищення кредитного ліміту до 30 000 грн; дві операції списання коштів на рахунок НОМЕР_4 у розмірі 26 000 та 18 200 грн; 01.03.2024 - 01.07.2024: щомісячне списання відсотків за прострочення кредиту; скасування списання за прострочення кредиту; 04.08.2025 - 01.12.2025: нарахування судових витрат за перевищення кредитного ліміту; повернення помилково списаних відсотків за перевищення кредитного ліміту.
27 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала електронне звернення на корпоративну електронну пошту Національного Банку України щодо неправомірного підвищення кредитного ліміту, несанкціонованого списання, нарахування відсотків та подання до суду позовної заяви АТ "Універсал Банк" з урахуванням відкритого кримінального провадження по факту вчинення шахрайства.
У листі Monobank відповідачу від 05 березня 2026 року, позивачем зазначено про проведення операцій щодо переказів на картку НОМЕР_2 від 12 січня 2024 року, де передував успішний вхід о 18 год. 15 хв. у Мобільний застосунок Monobank за допомогою одноразового цифрового пароля, який був надісланий 12 січня 2024 року о 18 год. 14 хв. на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , зазначений в Банку як фінансовий та з коректно введеним ПІН-кодом, який відомо лише власнику рахунку, з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot. Рекомендовано дочекатися завершення розслідування правоохоронними органами та винесення судового рішення у цій справі.
Відповідно до копії листа ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 05 лютого 2025 року, відповідачу продовжено термін дії посвідки на тимчасове проживання громадян України у Федеративній Республіці Німеччина.
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Встановлено, що 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку на її ім`я та встановлення кредитного ліміту. Відповідач погодилася з тим, що ця заява-анкета разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого підтвердив та зобов`язувався виконувати його умови та підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники вказаних документів у мобільному додатку.
Під час розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що кредитні кошти були списані без її відома через підставний (фішинговий) сайт внаслідок шахрайських дій третіх осіб. Вона не здійснювала жодних дій щодо оформлення кредиту або отримання та використання коштів, не повідомляла третім особам свої персональні дані: пін-код, CVV-код. Доступ до банківського застосунку було отримано третіми особами шляхом шахрайства. У 2024 році позивач самостійно збільшив кредитний ліміт до 65000 грн, посилаючись на те, що відповідач має "гарну кредитну історію". Відповідач раніше не користувалася кредитними продуктами позивача, що підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для збільшення ліміту. Різке збільшення ліміту та миттєве списання коштів свідчить про шахрайське втручання третіх осіб, а банк не забезпечив належну безпеку та не зупинив очевидно підозрілу активність. 
На підтвердження вищевказаних доводів відповідачем надано суду копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 січня 2024 внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №12024230000000079 за ч. 4 ст. 190 КК України, за повідомленням ОСОБА_1 про те, що 12 січня 2024 близько 17 год. 15 хв. вона отримала повідомлення від Monobank/Universal...pki-auth.monobank.com.ua із зображенням логотипу "Дія", у якому було вказано, що їй надана допомога в розмірі 12 000 гривень, для отримання якої необхідно обрати банк і перейти за посиланням. Після цього заявниця перейшла за посиланням, ввела код до банківського додатку, внаслідок чого з її банківського рахунку були зняті грошові кошти в сумі 64 981 грн 20 коп. Карта зловмисника: НОМЕР_2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 190 КК України.
Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що станом на 18 вересня 2020 року кредитний ліміт відповідача було встановлено у розмірі 7 000 грн, 18 листопада 2023 року - підвищено до 28000 грн, при цьому кредитний ліміт відповідачем не використовувався, жодних транзакцій не здійснювалося. 12 січня 2024 року о 18:20:51 год. із карткового рахунку відповідача здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_5 у розмірі 20 799 грн 28 коп. та списано комісію за здійснення переказу у розмірі 799 грн 28 коп., о 18:22:01 год. кредитний ліміт підвищено до 30 000 грн, о 18:22:31 год. здійснено переказ на картку НОМЕР_5 у розмірі 26 000 грн. та списано комісію у розмірі 1 000 грн, о 18:23:32 год. здійснено переказ на картку НОМЕР_5 у розмірі 18 200 грн та списано комісію у розмірі 700 грн.
Відповідно до копій скріншотів з чат-боту з Monobank, ОСОБА_1 12 січня 2024 року о 21 год. 30 хв. повідомляла позивача про вчинення шахрайських дій шляхом незаконного підвищення кредитного ліміту сторонніми особами без її відома.
Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до п. 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з п. 5 частини 20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги", користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до п. 140 розділу VII Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Аналогічні положення викладені у частині 5 статті 87 Закону України "Про платіжні послуги".
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (п. 146, 147 Положення).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Проте, у разі наявності обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначив, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Водночас у цій справі Верховний Суд зауважив, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 17 січня 2025 року у справі № 462/4550/22 (провадження № 61-7393св24) та від 31 березня 2025 року у справі № 591/8927/23 (провадження № 61-1216св25).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) викладено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що проведенню операцій щодо переказів на картку № НОМЕР_2 від 12 січня 2024 року, передував успішний вхід о 18 год. 15 хв. у мобільний застосунок Monobank за допомогою ОТР (одноразового цифрового пароля), який був надісланий відповідачці 12 січня 2024 року о 18 год. 14 хв. на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , зазначений в Банку як фінансовий, та з коректно введеним ПІН-кодом, який відомо лише власнику рахунку, з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot, що свідчить про те, що відповідач або самостійно ввела отриманий одноразовий ОТР-пароль у мобільному додатку та авторизувалася з пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot, або передала цей код третій особі, що призвело до доступу такої особи до її облікового запису та здійснення спірних платіжних операцій унаслідок дій самої відповідачки.
Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять вини відповідача.
Так, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 через особистий кабінет в мобільному додатку подавала заявку на збільшення кредитного ліміту, здійснювала переказ коштів та за допомогою засобів зв`язку отримувала одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який нею було використано для підтвердження транзакцій.
У справі, яка переглядається, не було встановлено та підтверджено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню та /або переданню даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції, третім особам.
Натомість відповідач у той же день, 12 січня 2024 року, після здійснення сумнівних операцій та списання кредитних коштів, повідомила банк про втрату доступу до платіжного інструменту та про оспорювані платіжні операції.
Отже, встановивши, що банком не доведено вчинення відповідачем як володільцем і користувачем платіжної картки дій чи бездіяльності, які сприяли невстановленій особі незаконному використанню інформації, що дала б змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив банк і правоохоронні органи про цей факт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ "Універсал Банк".
Колегія суддів зазначає, що відповідач як володілець системи Monobank повинен доводити, що саме позивач 12 січня 2024 ввела визначений пароль для входу у мобільний застосунок Monobank та/або ОТР-пароль, та/або довести те, що позивач передав сторонній особі (особам) відомості, платіжну картку тощо, за допомогою яких могло би здійснюватися підвищення кредитного ліміту та проводитись переказ коштів на картку № НОМЕР_2 .
У спірних правовідносинах на позивача покладається обов`язок надати суду докази розголошення користувачем банківських послуг своїх даних для проведення платіжної операції. До таких доказів можуть відноситись записи розмови працівника служби АТ "Універсал Банк" із відповідачем, відомості про вміст текстових повідомлень, відправлених абонентом з найменуванням "Monobank".
Разом з цим, як вбачається із листа АТ "Універсал Банк" № QEVR-20260305-14797182 від 05 березня 2026 року, після звернення ОСОБА_1 до Центру клієнтської підтримки у відеодзвінку 12 січня 2024 року, співробітником Банку зафіксовано заявку про факт шахрайства № 5343433. Того ж дня відправлено сигнал до Банків отримувачів коштів, щодо шахрайських дій з боку їх клієнта. Щодо прохання надати ІР-адреси входів до Мобільного застосунку за 12 січня 2024 року зазначило, що адреса міжмережевого протоколу мережі Інтернет платника не є обов?язковою та зберігається не більше 7 днів, через що Банк не має змоги надати запитувану інформацію.
Таким чином, позивач, отримавши інформацію щодо несанкціонованого доступу до мобільного додатку відповідача, не вжив заходів щодо збереження ІР-адреси входів до Мобільного застосунку, відтак його твердження про успішну авторизацію відповідача із пристрою Lenovo Z90a40/VIBE Shot є безпідставними.
Суд першої дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що сам по собі факт коректного вводу даних або технічної авторизації операції не є доказом волевиявлення користувача. Зазначене повністю кореспондується із правовими висновками Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 03 липня 2019 у справі № 537/3312/16-ц, від 16 серпня 2023 у справі № 176/1445/22, а також у подальшій сталій судовій практиці.
Разом із тим, скаржником не доведено, що відповідачка своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню платіжної інформації, а тому підстави для покладення на неї відповідальності відсутні.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, викладено висновок, що при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; позивач як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків позивача відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.
Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі № 456/4026/21, за якими саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
У даній категорії спорів з банком підлягають доказуванню обставини на підтвердження того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 19 березня 2025 року в справі № 755/12569/22, у якій зазначено, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача; апеляційний суд не звернув уваги, що за обставин цієї справи є недоведеним, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку у відповідача було здійснено без використання платіжної карти, спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя; як тільки відповідач дізналась про те, що внаслідок втрати нею мобільних телефонів було здійснено несанкціоноване списання коштів з її рахунку, в тому числі у спосіб збільшення кредитного ліміту на карту, вона невідкладно повідомила банк та звернулась до органів поліції.
Крім того, у справі № 489/4939/23 Верховний Суд у постанові від 09 липня 2025 року зазначив таке: "Відмовляючи у задоволенні позову, суди вважали, що позивач сприяв несанкціонованому списанню коштів із його банківського рахунку, бо повідомив невідомій особі чотири останні цифри його платіжної картки; вини банку у цих переказах немає, тому немає підстав для стягнення коштів на користь позивача.
Колегія суддів вважає, що за обставин цієї справи, які встановили суди попередніх інстанцій, не можна погодитися з відмовою у задоволенні позову. Суди не встановили, що перекази коштів із банківського рахунку позивача відбулися за його розпорядженням, що позивач розголосив або сприяв розголошенню CVV-коду, строку дії платіжної картки у поєднанні з її номером, ПІН-коду до неї або одноразового СМС-коду. Так само не встановили, що у день списання коштів із банківського рахунку позивача реєстрація у мобільному додатку з допомогою одноразового паролю, який надіслав банк, відбулася саме на мобільному терміналі чи іншому пристрої позивача.
Виявивши безпідставні перекази, позивач одразу повідомив про це банк, а після того ініціював кримінальне провадження. Суди попередніх інстанцій не врахували, що саме банк мав безспірно довести, що позивач його діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Верховний Суд зауважує, що повідомлення позивачем чотирьох останніх цифр банківської картки у телефонній розмові незнайомцю, який про це попросив, не можна кваліфікувати як сприяння у вчиненні шахрайства. Надання такої інформації внаслідок обману, після чого відбулося заволодіння коштами позивача, не є формою сприяння останнім у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на несанкціоноване зняття коштів із банківського рахунку. Так само не підтверджує таке сприяння повідомлення банком коду для зміни персональних даних. Тому помилковим є висновок про сприяння позивачем поширенню інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції, а також утраті коштів із його банківського рахунку.
Суди не звернули увагу на те, що у разі недоведеності обставин, які безспірно підтверджують, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вини цього користувача у перерахуванні коштів немає. Тому необґрунтованою є відмова йому у задоволенні позову про стягнення з банку втрачених коштів".
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів відповідачем та не доведено, що відповідач як держатель карткового рахунку своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції щодо отримання кредиту та здійснення переказів.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" залишити без задоволення, рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     Л.П. Воронцова

Судді:      В.В. Майданік

І.В. Склярська