ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15774/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Волдінера Ф.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу, 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), відповідно до якого просить суд:
1) визнати протиправною відмову НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлену листом від 21.11.2025 № 08/98442/25-Вн;
2) зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 31 січня 2026 року.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження задоволено, об`єднано для спільного розгляду і вирішення в одному провадженні адміністративну справу №140/2072/26 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) та адміністративну справу №140/15774/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, присвоєно об`єднаній адміністративній справі №140/15774/25.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі до підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби. Не отримавши відповіді на вказаний рапорт позивач через представника звернувся з адвокатським запитом про надання інформації щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 . У відповідь відповідач листом повідомив про відмову позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку з неможливістю застосування до позивача чинної редакції до правовідносин, які виникли 31.01.2023 (дата укладення контракту з позивачем).
Позивач вважає таку відмову незаконною та зазначає, що закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом`якшує або скасовує відповідальність особи, оскільки після внесених змін до Закону №2232-ХІІ становище військовослужбовців поліпшилося, то у позивача виникло право на звернення з рапортом про звільнення з військової служби у момент коли діяли відповідні підстави.
Також позивач вказує, що Відповідно до пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Так, незважаючи на закінчення строку контракту, 30.01.2026 відповідачем прийнято наказ №162-ОС, яким позивачу продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 31.01.2026.
Позивач вважає вказаний вище наказ протиправним, адже він не висловлював бажання продовжувати військову службу, а тому просить позов задовольнити.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
16.04.2026 позивач подав додаткові пояснення у справі, у яких просив позов задовольнити з аналогічних підстав, викладених у позові в адміністративній справі №140/15774/25.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.01.2023 із ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. 
У відповідності до пункту 3 вказаного контракту він є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки з 31.01.2023 по 30.01.2026.
Згідно наказу від 15.08.2025 №849-ос позивача звільнено з займаної посади та виключно зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), а також з 15.08.2025 знято з усіх видів забезпечення. 
У відповідності до наказу від 19.08.2025 №988-ос позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується відміткою в пункті НОМЕР_4 військового квитка позивача серії НОМЕР_5 .
Позивач висловив бажання не продовжувати військову службу, тому завчасно, з метою належного документального оформлення, оскільки дія контракту завершується 30.01.2026, 23.10.2025 звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 із рапортом, яким просив звільнити його з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, згідно частини 5 пункту 3 підпункту «ж» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
17.11.2025 адвокатом Габрильчуком Є. В. в інтересах позивача до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) надіслано адвокатський запит від 17.11.2025 №17-11/01, яким просили, серед іншого, надати інформацію про результат розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також надати копії прийнятих за результатами розгляду вказаного рапорту рішень. 
Листом від 21.11.2025 №04.2/23709-25-Вих відповідач у відповідь на запит повідомив, що щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 підстави відсутні.
Листом від 21.11.2025 №08/98442/25-Вн відповідач за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , який зареєстрований за №22.5/88075/25-Вн від 24.10.2025, зазначив, що 31 січня 2023 року контракт було перекладено з рядового складу на контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу, що відповідно до чинного законодавства не створює підстав для звільнення за нормою щодо контрактів, укладених саме у період воєнного стану, на підставі чого військова частина не має правових підстав для задоволення рапорту про звільнення з військової служби за зазначеною підставою (наказ від 30.01.2026 №162-ОС «Про особовий склад»).
Позивач вважає, що відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, має право на звільнення з військової служби, а відмова у звільненні є протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (редакція чинна на момент звернення позивача з рапортом).
Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині п`ятій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).
Відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вищевказаний пункт був доповнений та стаття викладена у цій редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон №3633-ІХ), який набув чинності 18.05.2024.
Аналізуючи наведену правову норму, суд приходить до висновку, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає на наявності таких обставин: 1) укладення контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Більш того, зміни внесені до Закону № 2232-ХІІ Законом №3633-ІХ гармонізували між собою положення статті 23 Закону № 2232-ХІІ та підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Так відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону № 2232-ХІІ (у редакції чинній станом на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення №1153/2008).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 2.12 розділу ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, контракт про проходження військової служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.
Відповідно до пункту 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 225 XII цього ж Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та із ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) 31.01.2023 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. укладеного контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Згідно з пунктом 3 контракту від 31.01.2023 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи органу Державної прикордонної служби України або громадянина України, в порядку та на підставах, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
Згідно з пунктом 1 контракту від 31.01.2023 за наявності бажання продовжити військову службу після закінчення строку дії контракту не пізніше ніж за три місяці до дня закінчення цього строку подати відповідний рапорт у порядку підпорядкування посадовій особі, уповноваженій укладати новий контракт.
Відповідно до пункту 6 контракту під час вирішення питань, які безпосередньо не обумовлені цим Контрактом, сторони керуються вимогами законодавства, що регулює порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
У даному випадку контракт набрав чинності 31.01.2023, є строковим та укладався на три роки, тобто до 31.01.2026.
23.10.2025 ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з військової служби за встановленим порядком. Подавши такий рапорт, військовослужбовець (позивач) висловив своє не бажання продовжувати військову службу.
Листом від 21.11.2025 №04.2/23709-25-Вих відповідач у відповідь на запит повідомив, що щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 підстави відсутні.
Листом від 21.11.2025 №08/98442/25-Вн відповідач за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , який зареєстрований за № 22.5/88075/25-Вн від 24.10.2025, зазначив, що 31 січня 2023 року контракт було перекладено з рядового складу на контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу, що відповідно до чинного законодавства не створює підстав для звільнення за нормою щодо контрактів, укладених саме у період воєнного стану, на підставі чого військова частина не має правових підстав для задоволення рапорту про звільнення з військової служби за зазначеною підставою. 
Тобто відповідач вважає, що Закон №3633-ІХ не містить жодних положень стосовно можливості та способу його застосування до правовідносин, розпочатих до набрання ним чинності, а тому вищенаведені зміни до Закону №2232-ХІІ не можуть бути розповсюджені на дію контрактів, укладених до набрання ним чинності.
Також Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказала, що у разі, якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 в справі №990/56/24 зазначено, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.
Також Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 та у постанові від 19.09.2024 у справі №120/10413/22 вказав, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм. Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.
У даному випадку закінчення строку контракту позивача відбулось під час дії положень законодавства, якими визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
У зв`язку з закінченням строку дії контракту у військовослужбовця (позивача) виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління - обов`язок забезпечити його реалізацію.
Отже, суд до спірних правовідносин має застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позивач станом на 31.01.2026 мав право на звільнення зі служби за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він і реалізував, звернувшись до командування відповідача з відповідним рапортом, а тому дії та наказ НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби є протиправними.
Окрім того, у даному випадку відповідачем не доведено, що позивачем надавалась згода чи бажання укласти новий контракт з метою продовження військової служби, будь-яких документів, які підтверджують вжиття відповідачем заходів узгодження з позивачем внесення змін та доповнень до контракту, а також досягнення між сторонами відповідної згоди на продовження дії контракту чи укладення нового, що засвідчується підписами сторін контракту, матеріали справи не містять.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Водночас, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень та приймати рішення про звільнення з військової служби, а може лише зобов`язати відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.
За приписами частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 23.10.2025, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення. Позов підлягає до задоволення частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.10.2025 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).
Відповідач: НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ).

Суддя Ф. А. Волдінер