Справа № 420/40073/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)

08 червня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/40073/25 за позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 вищевказаний позов вирішено задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 10.09.2025.
Зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 10.09.2025.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року залишити без змін.
27.05.2026 від позивача надійшла заява (вх. №59006/26), в якій заявник просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі № 420/40073/25, яким задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 та зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань відшкодувати ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень.
В обґрунтування заяви зазначив, що при роз`єднанні позовних вимог (ухвала від 17.12.2025) та при подальшому ухваленні рішення від 01 квітня 2026 року, судом залишено невирішене питання щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відшкодувати ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 15500 грн. Вказана вимога залишилася не розглянутою, і щодо неї не було винесено процесуального рішення.
Обґрунтовуючи вимоги цієї заяви, позивач просить суд врахувати, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року вже встановлено та підтверджено факт протиправної бездіяльності державного органу. Відтак, факт неправомірної поведінки відповідача є законодавчо доведеним і не потребує повторного доказування. Позивач є особою з інвалідністю. Тривале й системне ігнорування законних звернень з боку суб`єкта владних повноважень для людини зі слабким здоров`ям є джерелом глибоких психологічних переживань та стресу. Необхідність місяцями очікувати на реакцію державного органу, самостійно оскаржувати його бездіяльність та звертатися за судовим захистом змусили Позивача витрачати значні життєві ресурси. Це призвело до постійної тривожності, емоційного виснаження та суттєвого порушення звичного способу життя. Вважаю, що визначена мною сума відшкодування моральної шкоди є справедливою сатисфакцією за перенесені душевні страждання, психологічний дискомфорт та істотну дезорганізацію звичного життєвого укладу.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно частини другої вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. (частина третя статті 252 КАС України).
Звертаючись до фактичних обставин справи, 10 вересня 2025 року ОСОБА_1 скерував на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) запит на інформацію (а.с.42-45), у якому просив:
1. Невідкладно надати запитувану інформацію у вигляді - Результатів службової перевірки за виконавчим провадженням НОМЕР_2 вжиті заходи та дії, чи або поважні причини з перевищення десятиденного строку на розгляд скарги.
2. Запитувану інформацію надіслати в електронному вигляді на електронну пошту вказану у запиті, у паперовому вигляді на поштову адресу.
Запит був отриманий Пересипським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10 вересня 2025 року о 15:24 що підтверджується електронним поштовим сервісом.
Доказів розгляду та надання відповіді на вказаний запит матеріали справи не містять.
Вважаючи спірну бездіяльність протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду у адміністративній справі №420/40073/25 позов ОСОБА_1 задоволено, однак не вирішено питання щодо позовної вимоги про відшкодування йому завданої моральної шкоди у розмірі 15500 грн.
В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю (про що відповідачу з матеріалів скарги, доповнень та запиту достеменно відомо), позивач з 2013 року страждає від двох складних захворювань, та супутніх захворювань, що підтверджується матеріалами Епікризу № 1198/731. З підстав двох складних захворювань Програма реабілітації №1995/1995 встановлює для позивача обмеження у фізичній та нервово психологічній напрузі. Для полегшення свого стану, позивач вживав значний об`єм медичних препаратів Дулоксин, Неогабин, Мідронат, Прозерін, Нейромедін, Піроцетам, Неовітам, Альфа ліпон, Афлутоп, Арліверт, Міопридин, Нуклео Ц.М.Ф., Пентоксифілін, Фармадол що підтверджується як копіями чеків так і фото доказами медичних препаратів.
Щодо негативних змін у житті позивача, фіксованості уваги на проблемі, психологічному дискомфорті, тимчасової відірваності від активного соціального життя, тривалого зниження та нестійкого настрою. Позивач не має юридичної освіти, та коштів на правничу допомогу, з підстав чого вимушений попри фізичний біль та моральні страждання готувати адміністративний позов з оскарження протиправної бездіяльності відповідача - самостійно. Позивач вимушений був витрачати свій життєвий час на ознайомлення з КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», судовою практикою, для складання позивної заяви. З наведеного вбачається що позивач вимушений був тривалий час фіксувати свою увагу на проблемі з протиправної бездіяльності відповідача, з підстав чого бути відірваним від активного соціального життя.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд зазначає.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з положеннями частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовим елементом якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного зі складових елементів виключає задоволення позову.
Згідно з положеннями частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями підпункту 2 частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України регламентовано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 173/424/17(2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 у справі за № 813/731/18, а також від 24.03.2020 у справі за № 818/607/17.
З наданих позивачем обґрунтувань слідує, що останній пов`язує заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями та рішеннями відповідача, якими нанесено шкоду нервово позивача та залишено без засобів до існування майже напередодні виходу на пенсію за віком, як людині передпенсійного віку, позивачу важко знайти нову роботу та не має можливості утримувати свою 19-тирічну доньку-студентку та позбавлено позивача засобів до існування, поставлено у стан правової невизначеності, що спричинило позивачу моральну шкоду, що виразилася в душевних переживаннях, а саме тяжкому сприйнятті позивачем інформації про вчинення щодо неї дій щодо незаконного звільнення.
Верховний Суд у пункту 51 постанови від 27.11.2019 (справа № 750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Водночас, у практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979, пункти 86, 89, рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, заява №14183/02, пункт 71).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Водночас необхідно виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3,19 Конституції України).
На підтвердження вказаного позивачем не надано до суду Епікризу №1198/731, натомість долучено копію індивідуальної Програми реабілітації і №1995/1995 та товарні чеки №28-018597 від 28 серпня 2025 року та № 149383 від 26.11.2025 про купівлю медичних препаратів, проте суд зауважує, що вказані докази не підтверджують погіршення фізичного/емоційного стану позивача саме через бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт перенесених моральних страждань, в зв`язку із протиправними діями та рішеннями відповідача, а відтак не доведено факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами такий підтверджується.
За сукупністю наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відсутні.
Згідно ч. 5 ст. 252 КАС України, додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 01.06.2026 по 05.06.2026 додаткове рішення ухвалено 08.06.2026
Керуючись ст.ст. 132, 134, 137, 139, 142, 243, 252, 311, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Заяву позивача ОСОБА_1 , (вх. №59006/26 від 27.05.2026) про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у справі № 420/40073/25.
У задоволенні адміністративного позову в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 
Відповідач - Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (65025, м. Одеса, вул. Заболотного академіка, буд. 38А, код ЄДРПОУ 41405348).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА