Справа № 488/1860/26
Провадження № 3/488/301/26

ПОСТАНОВА

14.05.2026 року суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно,-

ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянин України, РНОКПП – НОМЕР_1 , місце роботи – військовослужбовець, військова частина НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В: 

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 06.04.2026 року о 15:10 годині, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом “Daewoo Sens”, державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в м. Миколаєві по вул. Автомобільній, 1, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці, які не реагують на промені світла, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_2 у судовому засіданні свою провину не визнав, пославшись на те, що на час огляду у стані наркотичного сп`яніння він не перебував. З 18.02.2026 року та по теперішній час він знаходиться на стаціонарному лікуванні в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради з захворюваннями, які виникли внаслідок проходження військової служби, у тому числі комбінованого ушкодження головного мозку, через що, а також через вживання медичних препаратів задля лікування, у нього періодично трапляються напади гіперактивності, погляд стає скляним, а зіниці розширені. Будучи впевненим у відсутності у нього наркотичного сп`яніння, він погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак в ході розмови, співробітник поліції відвів його у бік, де повідомив, що особисто до нього у них претензій немає, що вони розуміють, що він у стані наркотичного сп`яніння не перебуває, що вони повертають йому права і немає сенсу їхати до медичного закладу, витрачати час кожного з них, та що можливо підписати відмову. Такими діями співробітники поліції спровокували його на відмову від проходження огляду, після цієї розмови він був впевнений, що покарання до нього не буде застосовано. Також ОСОБА_2 зазначає, що якби йому не були викривлені наслідки такої відмови та не застосовано до нього провокативні дії, він би пройшов огляд у медичному закладі, на що він першочергово погодився, та довів би свою невинність.
Згідно представленої ОСОБА_1 медичної документації, останній з 18.02.2026 року по день розгляду справи знаходиться на стаціонарному лікуванні в відділенні №3 КНП «МОЦПЗ» МОР, має діагноз стійки органічні зміни особистості та поведінки внаслідок комбінованого ушкодження головного мозку.
Перевіривши наведені ОСОБА_1 доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.
Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).
Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.
Так, згідно ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.
При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду. 
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція №1452), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, а також ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вище вказаного огляду, та маючи повну інформацію, відповідно, скористатися своїм правом. Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).
Аналіз положень ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, а також диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати про те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у виді відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння виникають після встановлення поліцейським факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції/вимоги про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у порядку і способами, що передбачені зазначеними вище нормативними документами, та після відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, що не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності за відсутності обставин, які вказують на те, що особа вимушено відмовляється від такого огляду, та відсутні фактори, які спонукають її відмовитись від проходження такого огляду. Лише після висловлення такої відмови, за доведеності інших обставин, які утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Правова конструкція норми ст.130 КУпАП передбачає, що відмова від проходження огляду повинна бути добровільна та особа, повинна розуміти наслідки такої відмови.
Зазначена відмова має бути зафіксована поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису.
Недотримання визначеної законом процедури має наслідком її недійсність, що встановлено ч.5 ст.266 КУпАП.
Із складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 06.04.2026 року о 15:10 годині, останній керував транспортним засобом “Daewoo Sens”, державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в м. Миколаєві по вул. Автомобільній, 1, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці, які не реагують на промені світла, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Поліцейським, згідно вимог ст. 266 КУпАП, під час фіксації процедури огляду використовувались спеціальні технічні засоби відеозапису.
Відповідно до статті 251 КупАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.
При цьому суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затв. наказом МВС України 18.12.2018 № 1026.
Відповідно до п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
Виключення законодавцем під час внесення змін у ч.2 ст.266 КУпАП обов`язкової присутності свідків під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння із встановленням обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, на думку суду, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.
З долученого працівниками поліції до матеріалів справи відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , на запитання співробітників поліції останній повідомляє, що «не курив нічого».Надалі, на місце прибуває командир роти, як зазначає інспектор - ОСОБА_3 . Без повідомлення ОСОБА_1 щодо наявних у нього ознак наркотичного сп`яніння, останньому запропоновано пройти огляд на місці або у медичному закладі, на що ОСОБА_2 повідомляє, що згоден пройти огляд і на місці, і згоден у лікарні на Володарського. На повторну пропозицію інспектора, чи поїдете на Володарського, ОСОБА_2 відповідає, що поїде, що наркотиків у нього в крові немає (15:27:50 година запису). ОСОБА_4 відходитьз ОСОБА_1 у бік, і у період часу з 15:29:46 до 15:32:30 години названі особи між собою спілкуються, при цьому відеозаписом дана співбесіда не зафіксована, а після повернення ОСОБА_1 до автомобіля, поряд з яким перебуває інспектор з бодікамерою, на яку продовжено фіксування процедури огляду, останній повідомляє командира роти: «Я Вам верю, ехать не буду». Після цього відносно ОСОБА_1 оформлюється оскаржуваний протокол про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Враховуючи, що з відеозапису вбачається, що першочергово ОСОБА_2 беззаперечно погоджується пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, заперечує своє перебування у стані наркотичного сп`яніння та вживання ним наркотичних засобів, після чого у період часу з 15:29:46 до 15:32:30 години відбувається спілкування між ОСОБА_1 та командиром роти, яке відеозаписом не охоплене, суд вважає, що представлений суду лазерний диск з відеозаписом процесу виявлення адміністративного правопорушення не відображає повного перебігу подій оформлення адміністративних матеріалів та проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, тому його доводи, що під час спілкування з командиром роти, останній фактично вмовив його відмовитися від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, суд вважає достовірними. 
Враховуючи встановлені судом обставини, а також той факт, що відразу після спілкування з командиром роти, ОСОБА_2 кардинально змінив свою позицію та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, трактуючи всі сумніви на користь обвинуваченого, такі доводи ОСОБА_1 суд бере до уваги.
З огляду на наведене, суд вважає, що працівник патрульної поліції фактично вчинив дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду, ним було фактично нав`язано та змодельовано протизаконну поведінку водія до вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що свідчить про провокацію правопорушення.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, що в ході процедури огляду ОСОБА_1 в останнього фактично не було виявлено ознак наркотичного сп`яніння, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду була висловлена у формі, яка викликає сумніви у її дійсності та при наявності обставин, які вказують на те, що мали місце фактори, які спонукали ОСОБА_1 відмовитись від проходження такого огляду, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, а співробітник поліції не мав підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з позиціями Європейського суду з прав людини, суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року, рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року, рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії).
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".
Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.
Зазначене вище є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст. 266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст. 266 КУпАП)
Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.
За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився в установленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.
Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю. 
Керуючись ст. 9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна