Справа № 159/6469/24
Провадження № 1-кп/159/129/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024030550001003 від 02.08.2024 стосовно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Білгород-Дністровський Одеської області, громадянки України, з середньою професійною освітою, розлученої, не працюючої, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статтею 191 КК України,
ВСТАНОВИВ :
На підставі трудового договору між працівником і фізичною особою від 01.07.2024 ОСОБА_5 працевлаштована на посаді продавця продовольчих товарів у фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_2 , який здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з трудовим договором між працівником і фізичною особою від 01.07.2024, з яким ОСОБА_5 була ознайомлена під підпис, вона зобов`язана проводити реалізацію товару, нести матеріальну відповідальність за довірені матеріальні цінності.
В результаті виконання вищеперерахованих завдань та обов`язків ОСОБА_5 , мала у віданні товаро - матеріальні цінності, кошти належні ФОП ОСОБА_7 та несла за них повну матеріальну відповідальність, являлась матеріально - відповідальною особою.
У період з 01.07.2024 до 29.07.2024, точної дати і часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на робочому місці у магазині «Прем`єра» за адресою: м. Ковель вул. Міцкевича, З9А, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, діючи умисно, в умовах воєнного стану який був введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у подальшому продовженого Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 та № 271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених Законами України № 2119-ІХ від 15.03.2022, № 2212-ІХ від 21.04.2022, № 2263-ІХ від 22.05.2022, № 2500-ІХ від 15.08.2022, № 2738-ІХ від 16.11.2022, № 2915-ІХ від 07.02.2023, № 3057-ІХ від 02.05.2023 та № 3275-ІХ від 27.07.2023, № 3429-ІХ від 08.11.2023, № 3564-ІХ від 06.02.2024 та № 3684-ІХ від 08.05.2024, усвідомлюючи протиправність своїх дій, отримувала від покупців грошові кошти, як оплату за куплений ними товар, з яких 94 834,92 гривень не поставила на прибуток по касі і не передала ФОП ОСОБА_7 , а привласнила та розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ФОП ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
Вказаними умисними діями, ОСОБА_5 скоїда привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України.
Будучи допитаною у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та заявлений до неї цивільний позов визнала повністю. Підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, викладенні в обвинувальному акті, вказала, що працюючи у м.Ковелі в магазині у ФОП ОСОБА_8 , виконуючи функції касира та отримуючи кошти за продані товари, забирала частину коштів собі та тратила на власні потреби. Зокрема. винаймала квартиру, придбала побутову техніку та інші речі. Завдану потерпілому шкоду, вона відшкодувала частково, у сумі 1466 гривень, оскільки більше не має коштів, у вчиненому щиро розкаюється, вибачається перед потерпілим, просить не позбавляти її волі.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні 08.05.2026 повідомив, що саме його у цьому кримінальному провадженні визнано потерпілим відповідно до ч.6 ст.55 КПК України, оскільки його батько, ОСОБА_10 через хворобу перебуває у стані, який унеможливлює подання заяви про визнання потерпілим. Не заперечує щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, підтвердив часткове відшкодування обвинуваченою завданої злочином шкоди шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_11 , у питанні призначення покарання покладається на розсуд суду.
Зважаючи на те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй стороною обвинувачення кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, повністю визнала позов, беручи до уваги, що інші учасники кримінального провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій ОСОБА_5 , які полягали у привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчинене в умовах воєнного стану, за ч.4 ст.191 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винної у їх сукупності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.
Так суд враховує, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є згідно з ч.5 ст.12 КК України тяжким злочином.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України, відносить добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Суд не враховує у якості пом`якшуючої покарання ОСОБА_5 обставини зазначене у обвинувальному акті та передбачене п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття, оскільки таке каяття не підтвердилося поведінкою обвинуваченої, яка ухилялася від явки до суду, у зв`язку з чим щодо неї обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Обставин, що обтяжують її покарання суд не встановив.
Крім цього, суд враховує позицію потерпілого щодо покарання обвинуваченої та ті обставини, що раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 не притягалася, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, Державною установою «Луцький слідчий ізолятор» вона характеризується позитивно.
Відповідно до ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченій, суд прийшов до висновку, що, враховуючи санкцію ч.4 ст.191 КК України, для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім покаранням є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.75 КК України строком один рік шість місяців з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.
20.03. 2026 о 10 год. 30 хв. обвинувачена затримана поліцейським Ковельського РУП ГУНП у Волинській області на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2025 і 21.03.2026 Ковельським міськрайонним судом Волинської області щодо неї обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який діє до даного часу, відтак строк її попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст.72 КК України.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню відповідно до ч.1 ст.377 КПК України.
30.04.2026 у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 , в інтересах якого представник - адвокат ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 заявлено цивільний позов у якому він просить стягнути з обвинуваченої на його користь:
- завдану матеріальну (майнову) шкоду в сумі 94834,92 грн.;
- судові витрати в сумі 10000,00 грн. на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи цивільний позов суд відзначає таке.
З огляду на визнання обвинуваченою позову в повному обсязі, враховуючи її та інших учасників кримінального провадження позицію, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України не досліджував докази, подані на підтвердження заявлених вимог, оскільки обставини, пов`язані з цивільним позовом не оспорювалися жодним з учасників справи
Як визначено ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною 2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Зважаючи на викладене, з обвинуваченої на користь потерпілого підлягає стягненню встановлений у ході розгляду кримінального провадження та визнаний ОСОБА_5 розмір завданого нею збитку в сумі 94834,92 грн.
Водночас, суд враховує, що як вбачається із заяви ОСОБА_11 від 24.09.2024, обвинуваченою потерпілому відшкодовано завданий у кримінальному провадженні збиток у сумі 1466 грн., відтак цивільний позов підлягає задоволенню частково, у сумі 93368,92 грн. (94834,92 грн. - 1466,00 грн. = 93368,92 грн.), що складає 98,45% від заявленої до стягнення суми матеріального збитку.
Пунктом 1 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат віднесено витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Оскільки процесуальні витрати потерпілого у сумі 10000,00 грн. визнані обвинуваченою у повному обсязі, стосуються не лише цивільного позову, а й представництва його інтересів під час кримінального провадження, суд дійшов висновку про їх стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого у повному обсязі.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.369, 373-375 КПК України, 
УХВАЛИВ : 
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов?язки, передбачені статтею 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обраний  ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати і звільнити її з під варти в залі судового засідання негайно.
Зарахувати у строк відбування покарання  ОСОБА_5 період її попереднього ув`язнення з 20.03.2026 по 19.05.2026 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню покарання у виді позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду у сумі 93368 (дев`яносто три тисячі триста шістдесят вісім) грн. 92 коп.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати, пов`язані з витратами на правову допомогу, в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий:	ОСОБА_1