ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/4827/25
Номер провадження 22-ц/818/1759/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі № 638/4827/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке у подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 102481769, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. 
08 липня 2021 року за договором відступлення прав вимоги № 04Т ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». У подальшому 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у розмірі 34 726,40 грн, з яких 7760,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 966,40 грн заборгованість за відсотками. Досудову вимогу про сплату заборгованості не виконано.
Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року у розмірі 34 726,40 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» відмовлено.
Заочне рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів набуття ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102481769 від ТОВ «Мілоан», а саме не надано відповідного реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги № 04Т.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 05 грудня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило заочне рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, а також вирішити питання щодо судових витрат. Крім того, просило поновити пропущений процесуальний строк для подання додаткових доказів по справі та прийняти їх до розгляду в суді апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви було додано належні докази факту відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 102481769 від 21 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , спочатку від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», а потім від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Солвентіс», а саме: копію договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; копії платіжних інструкцій за договором відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року; копію договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; копію листа ТОВ «Діджи Фінанс» за № 1/15 від 13 листопада 2024 року про підтвердження повного виконання розрахунку, передбаченого п. 3 договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року. Під час завантаження додатків до позовної заяви в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» стався технічний збій, не вірно було завантажено витяг, який перед формуванням додатків до позовної заяви був автоматично сформований системою, таким чином утворилась описка у витягу до договору відступлення прав вимоги. Унаслідок цього до підсистеми було завантажено витяг з реєстру прав вимоги з технічною опискою. Судом першої інстанції не залишалась справа з цього приводу без руху, не витребовувались відповідні документи, позивачеві не було відомо, що суд першої інстанції ставить під сумнів ті чи інші документи. Представник позивача тільки зараз виявив дану описку, одразу виправив витяг та подає до суду апеляційної інстанції правильно сформований Витяг до договору Відступлення права вимоги 04Т від 08 липня 2021 року. Вважає, що навіть за відсутності витягу з реєстру боржників факт відступлення права вимоги належним чином підтверджується іншими доказами, зокрема, договором про споживчий кредит, анкетою-заявою на кредит, відомістю про щоденні нарахування та погашення заборгованості, які передані йому як новому кредитору. Договір відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року та договір факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року є чинними, не визнані недійсними у встановленому порядку, їх чинність не є предметом спору у даній справі. Орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 6000,00 грн.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Солвентіс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 березня 2021 року від імені ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подана анкета-заява на кредит № 102481769 на суму 8000,00 грн строком на 15 днів (а.с. 85).
21 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 102481769 у формі електронного документа, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 15 днів з датою повернення 05 квітня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 100-104).
Пунктом 1.5.2 передбачено, що проценти за користування кредитом: 3600,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно пункту 1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Додатками до договору є графік платежів, яким передбачено, що до сплати 05 квітня 2021 року підлягає кредит у розмірі 8000,00 грн та проценти 3600,00 грн, разом 11 600,00 грн (а.с. 104), а також паспорт споживчого кредиту № 102481769 з аналогічними умовами кредитування (а.с. 104 зворот - 105).
На підтвердження переказу на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 8000,00 грн позивачем надано копію платіжного доручення від 21 березня 2021 року № 26140779, завіреного печаткою та підписом уповноваженої особи ТОВ «Мілоан», в якому вказано рахунок отримувача 516875*51, призначення платежу: кошти згідно договору 102481769 (а.с. 111).
З відомості про щоденні нарахування, яка по суті є розрахунком заборгованості, складеної ТОВ «Мілоан», вбачається, що за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 34 726,40 грн, з яких 7760,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 699,40 грн - заборгованість за процентами, які нараховувались з 22 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року у розмірі по 240,00 грн на день, з 06 квітня по 14 квітня 2021 року – по 400,00 грн на день, з 15 по 17 квітня 2021 року – по 232,80 грн на день, з 18 квітня 2021 року по 10 червня 2021 року – по 388,00 грн на день (а.с. 87). 
08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 92-99).
Наданими копіями платіжних інструкцій від 22 липня 2021 року № 1297, 29 липня 2021 року № 1317, від 05 серпня 2021 року № 1354, від 12 липня 2021 року № 1242, від 15 липня 2021 року № 1254 підтверджується оплата ТОВ «Діджи Фінанс» за договором відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року (а.с. 115-117).
Реєстру боржників до договору № 04Т від 08 липня 2021 року до суду не надано.
Натомість позивачем надано копію витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року, тобто іншого договору, який не відповідає по формі реєстру боржників, і в якому містяться дані щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року в розмірі 34 726,40 грн (а.с. 82).
24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Пінг-Понг» право вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с. 106-109). 
До копії вказаного договору факторингу долучено копію витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, який не відповідає по формі реєстру боржників, в якому містяться дані щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року в розмірі 34 726,40 грн (а.с. 83).
З довідки директора ТОВ «Діджи Фінанс» № 1/15 від 13 листопада 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Пінг-Понг» виконано повний розрахунок за договором факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року (а.с. 119).
02 листопада 2024 року адвокатом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» направлено на ім`я ОСОБА_1 досудову вимогу щодо погашення боргу за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року у розмірі 34 726,40 грн (а.с. 113).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 21 березня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
На підтвердження позовних вимог та переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (ТОВ «ФК «Солвентіс») було надано до суду копії договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» та договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», проте не надано реєстрів боржників до вказаних договорів, які б підтверджували, що серед боржників, щодо яких відступлено право вимоги, є саме ОСОБА_1 .
До вказаних договорів від 08 липня 2021 року та 24 січня 2022 року долучені лише форми реєстру боржників, акту приймання-передачі реєстру боржників, акту повернення права вимоги, повідомлення боржників про відступлення права вимоги, акту приймання-передачі документації, гарантійного листа, реєстру прав вимоги, звіту про отримані платежі, що є незаповненими шаблонами документів.
Надана позивачем разом з позовною заявою копія витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги є додатком до договору № 05Т від 29 липня 2021 року, тобто стосується іншого договору, та не відповідає по формі реєстру боржників, як і не відповідає такій формі копія витягу з додатку до договору факторингу від 24 січня 2022 року.
За відсутності відповідних реєстрів або належних витягів з них, які б відповідали передбаченим додатками до договорів формам, суд позбавлений можливості встановити факт переходу до позивача права вимоги саме до ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 березня 2021 року, тож доводи товариства про наявність інших належних доказів у справі та про те, що предметом спору є саме стягнення боргу, а не чинність договорів про відступлення права вимоги, колегія суддів відхиляє.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ТОВ «ФК «Солвентіс» просило прийняти нові докази, а саме: копії реєстру прав вимоги № 4 від 08 липня 2021 року до договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 141-142) та витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року, який сформовано 05 грудня 2025 року (а.с. 136), в яких вказано боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 102481769 від 21 березня 2021 року з сумою боргу 34 726,40 грн.
Обґрунтовуючи причини неподання вказаних документів до суду першої інстанції, позивач зазначив, що під час завантаження додатків до позовної заяви в електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» стався технічний збій, внаслідок чого завантажено неправильний витяг з реєстру боржників.
Проте такі доводи товариства колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
За ч. 3 ст. 367 ЦК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідження нових доказів здійснюється у випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2021 року у справі № 560/4377/22 (провадження № К/990/28546/22), учасники справи, будучи заінтересованими у реалізації свого права, повинні цікавитися станом розгляду їх справи, що дає можливість їм виявити технічний збій відправки. Додатково вони мають можливість звернутися із запитом до ДП «ЦСС» аби підтвердити факт технічного збою при направленні документів до суду. На підтвердження наявності технічної проблеми з відправкою документів можуть надаватися роздруківка скріншота сторінки Електронного кабінету користувача, який би підтвердив, що сформований документ знаходиться у статусі «направлення сторонам»; або ж лист адміністратора ЄСІТС, який підтверджує, що в системі «Електронний суд» відбувся технічний збій.
Однак, будь-яких доказів технічного збою у системі «Електронний суд» при подачі позову ТОВ «ФК «Солвентіс» не надано. До того ж, позивач не був позбавлений можливості перевірити та виявити відсутність всіх належних додатків до позову у ході розгляду справи судом першої інстанції та подати їх до суду будь-якими засобами зв`язку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем порушено порядок подання доказів та не обґрунтовано поважних причин неможливості їх подання до суду першої інстанції, тому додані до апеляційної скарги нові докази апеляційний суд в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає.
Неподання всіх належних доказів не є підставою для залишення позову без руху чи витребування доказів, тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції позов не залишався без руху, не витребовувались відповідні документи, а йому не було відомо, що суд першої інстанції ставить під сумнів ті чи інші документи, колегія суддів відхиляє.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (нова назва ТОВ «ФК «Солвентіс»).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (ТОВ «ФК «Солвентіс») необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук