УХВАЛА

15 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 753/1286/25
провадження № 61-5970ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на квартиру, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на квартиру, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року 
позов задоволено частково. Визнано недійсним наказ від 02 січня 2023 року 
за № 2/834-Д та дублікат свідоцтва про право власності на житло за адресою: 
АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. За рахунок бюджетних асигнувань стягнуто із Дарницької районної 
в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір 
у розмірі 1 211,20 грн. 

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 
2025 року за рахунок бюджетних асигнувань стягнуто з Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань майна комунальної власності 
та приватизації державного житлового фонду на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року 
та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 
2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 816,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 816,80 грн.

У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, 
а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2026 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

04 травня 2026 року ОСОБА_1 повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у цій справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду 
та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, 
що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон покладає на заявника обов'язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Заявник узагальнено висловлює незгоду з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, проте не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі заявник вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та не надали належної правової оцінки всім доводам позивача, вийшли за межі предмета спору, тобто посилається на пункт 4 частини другої статті 389 та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених 
у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Заявник також посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі 
№ 6-62цс12, проте такі не можуть бути визнані як підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки здійснюючи посилання на неврахуванням апеляційним судом висновків застосування норм права, заявник повинен послатися саме на постанови Верховного Суду.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Отже, з метою усунення недоліків касаційної скарги заявнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені статтею 389 ЦПК України, додати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги 
є підставою для її повернення.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали будуть застосовані наслідки, передбачені частиною третьою статті 393 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк