Дата документу 17.06.2026 Справа № 331/1275/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1275/25 Головуючий в 1-й інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1175/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Подліянової Г.С.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, скасування державної реєстрації права власності,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бізденежного С.Р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, скасування державної реєстрації права власності залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині перелічив дати судових засідань, у які позивач та його представник не з`являлися, обмежившись виключно фіксацією фактів неявки, суд не здійснив жодного аналізу причин такої неявки, не перевірив їх поважність або неповажність, не дослідив подані заяви про відкладення розгляду справи, а також не витребував та не оцінив докази, які об`єктивно підтверджували неможливість участі сторони у судових засіданнях. Вказує, що у більшості випадків неявка супроводжувалася поданням відповідних заяв про відкладення розгляду справи із зазначенням причин, що свідчить про активну процесуальну поведінку сторони, а не про ухилення від участі у розгляді справи.
Звертає увагу, що суд визнав позивача належним чином повідомленим про судові засідання, пославшись, зокрема на повернення поштового відправлення із відміткою про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважає передчасним та необґрунтованим висновком.
Крім того, у період з 03.03.2026 року по 05.03.2026 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Також, його представник - адвокат Бізденежний С.Р. також не мав можливості брати участь у судових засіданнях у зв`язку з отриманою травмою хребта, про що суд першої інстанції був повідомлений шляхом відповідних заяв про відкладення розгляду справи.
Вказує, що адвокат Бізденеждний С.Р. завчасно, за декілька годин до початку судового засідання направив до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із станом здоров`я через підсистему «Електронний суд»
На думку позивача, суд першої інстанції не врахував об`єктивний стан його здоров`я, не дослідив надані докази та застосував процесуальні наслідки без встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення питання про поважність причин неявки.
Також звертає увагу, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.01.2026 року було витребування матеріали цивільної справи № 331/1275/25. Так, станом на 03.03.2026 року матеріали цивільної справи відповідно до ухвали апеляційного суду вже знаходились у Запорізькому апеляційному суді, а не у суді першої інстанції. Тому, за відсутності матеріалів справи у суді першої інстанції здійснення будь-яких процесуальних дій, у тому числі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, відбулося без належної процесуальної основи та без можливості перевірки обставин справи.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Сахно О.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Також, від адвоката Бізденежного С.Р. на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення. Вказує, що 03.03.2026 року, ним, як представником позивача через підсистему «Електронний суд» було подано заяву про перенесення судового засідання у зв`язку із неможливістю участі у судовому засіданні через стан здоров`я та травмування хребта. Заява була зареєстрована судом майже за три години до початку судового засідання. Суд першої інстанції фактично не надав жодної оцінки викладеним у заяві обставинам та доданим доказам, що суперечить вимогам статей 12, 43, 223 та 263 ЦПК України. Посилаючись на вказані обставини, адвокат Бізденежний С.Р. просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Скаржник ОСОБА_1 , адвокат Бізденежний С.Р., третя особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися. Від адвоката Бізденежного С.Р. на адресу апеляційного суду надійшла заява з проханням провести судове засідання без його участі, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити, а також врахувати його письмові пояснення.
Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд виходить з того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Оскільки скаржник  ОСОБА_1 , адвокат Бізденежний С.Р., третя особа ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.
Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності нез`явившихся учасників справи. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , його представника – адвоката Сахно О.В., перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, його представник повторно не з`явилися в судове засідання, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача в матеріалах справи відсутні, а тому наявні правові підставі для залишення позовної заяви без розгляду, які передбачені пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. 
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бізденежного С.Р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі, встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду на 08.04.2025 рік. 
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, скасування державної реєстрації права власності до розгляду на 29.01.2026 року о 10.00 годині.
11.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій повідомив що договір між ним та адвокатом Бізденежним С.Р. розірвано 13.11.2025 року та просив направити на його адресу судову повістку (т. 1, а.с. 225).
13.01.2026 року до суду першої інстанції надійшла ухвала Запорізького апеляційного суду від 12.01.2026 року про витребування з Олександрівського районного суду м. Запоріжжя цивільної справи № 331/1275/25 у зв`язку з поданням Доценком Дмитром Юрійовичем апеляційної скарги на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бізденежний Сергій Романович, про забезпечення позову.
В судове засідання 29.01.2026 року о 10.00 годині позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про слухання справи шляхом направлення судової повістки з повідомленням. Конверт з судовою повісткою, що направлялися за адресою останнього відомого місця проживання позивача, повернулася до суду першої інстанції з відміткою про причини повернення – «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1, а.с. 232).
Адвокат Бізденежний С.Р. отримав в електронному кабінеті судову повістку про виклик до суду в судове засідання 29.01.2026 року о 10.00 годині, документ доставлено до електронного кабінету 11.12.2025 року 22:48:13, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (т. 1, а.с. 230).
Розгляд справи відкладено на 03.03.2026 року на 12.45 годин.
05.02.2026 року позивач ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку на судове засідання, що було призначено на 03.03.2026 року о 12.45 годин, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 243).
В судове засідання 03.03.2026 року о 12.45 годин позивач повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про слухання справи шляхом направлення судової повістки з повідомленням, про причини неявки суд не повідомив. 
03.03.2026 року до суду першої інстанції надійшла заява адвоката Бізденежного С.Р. про відкладення судового засідання, що призначено на 03.03.2026 року о 12.45 годин, у зв`язку з травмуванням (т. 1, а.с. 246а-248а).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України, яким встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц, від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19).
Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України і такі висновки враховуються у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 756/6049/19).
Також Верховний Суд звертав увагу, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (постанова Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 764/6846/24).
Встановивши, що позивач (його представник) в судові засідання, призначені на 29.01.2026 року о 10.00 годині та 03.03.2026 року о 12.45 годин, двічі поспіль не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України. 
Встановленими судом обставинами та вищенаведеними нормами процесуального права спростовуються доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції у мотивувальній частині лише перелічив дати судових засідань, у які позивач та його представник не з`являлися, обмежившись виключно фіксацією фактів неявки, не здійснив аналізу причин такої неявки, не перевірив їх поважність або неповажність, не дослідив подані заяви про відкладення розгляду справи, а також не витребував та не оцінив докази, які об`єктивно підтверджували неможливість участі сторони у судових засіданнях. 
Колегія суддів наголошує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
Щодо посилань позивача на те, що суд вважав передчасним та необґрунтованим повідомлення позивача про судові засідання, оскільки поштове відправлення було повернуто із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).
Таким чином, враховуючи положення ч. 8 ст. 128 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення позивача, та останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.
Також колегія суддів звертає увагу, що представник ОСОБА_1 – адвокат Бізденежний С.Р.,є користувачем електронного суду, та отримував документи в Електронний кабінет.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.01.2026 року було витребування матеріали цивільної справи № 331/1275/25 з суду першої інстанції, тому, за відсутності матеріалів справи у суді першої інстанції здійснення будь-яких процесуальних дій, у тому числі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, відбулося без можливості перевірки обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.
У п. 15.10 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зазначено, що у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-9, 11, 14-16, 20, 22, 23, 37-39 частини першої статті 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.
В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.
Так, до суду апеляційної інстанції були передані копії матеріалів, необхідних для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бізденежний Сергій Романович, про забезпечення позову.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення. 
Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що право позивача на доступ до суду у цьому разі не є порушеним, оскільки залишення позову без розгляду не позбавляє особу можливості повторно звернутися до суду.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова