Справа № 357/5192/26
Провадження № 2-о/357/160/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

29 червня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Орєхова О. І. ,
за участі секретаря – Кича М. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за правилами окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миронівська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2026 року, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, заінтересована особа: Миронівська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., зареєстроване в реєстрі 16.05.2006 за № 2413. Під час перевірки власних документів заявник встановив, що у свідоцтві про право власності на спадщину за законом, виданому раніше, допущено помилку. Так, в свідоцтві про право на спадщину за законом прізвище заявника записано як « ОСОБА_3 », яке не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України та свідоцтві про народження, де прізвище зазначене як « ОСОБА_4 ». З приводу зазначеної помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, заявник звернувся до управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ). Листом заявника повідомлено, що виправлення прізвища не можливе, оскільки державний нотаріус Полковнікова Т.А., яка посвідчувала свідоцтво про право на спадщину за законом, була звільнена з посади в 2023 році, та рекомендовано звернутися до суду. Таким, чином, з метою надання заявнику можливості вільно розпоряджатися свою власністю, просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа – свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, зареєстроване в реєстрі за № 2413, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., у якому його прізвище помилково вказано « ОСОБА_3 », замість дійсно вірного « ОСОБА_4 » ( а. с. 1-6 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2026 ( а. с. 26-27 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.
За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).
Ухвалою судді від 06 квітня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миронівська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 20 травня 2026 ( а. с. 31 ).
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Білоцерківському районі Київської області, справа була занята зі складу та відкладена на 29.06.2026 ( а. с. 43 ).
В судове засідання 29.06.2026 учасники справи не з`явились, представників не направили.
Так, представник заявника та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні Довідки про доставку електронного документу, документ у вигляді «Довідка про відкладення с-з» від 20.05.2026, які доставлено 22.05.2026 ( а. с. 44, 45 ).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).
Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.
Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).
Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Водночас, в матеріалах справи містяться заяви від учасників справи про розгляд справи без участі ( а. с. 39-40, 46-47 ).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В свою чергу, учасники справи скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.
Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. 
Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади ( а. с. 12 ), заявник ОСОБА_1 з 24.02.2009 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Тому, дана справа з урахуванням положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Встановлено, що батьками заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про народження останнього ( а. с. 13 ).
З доданих з боку заявника до заяви документів таких як: копію паспорту, копію картки платника податків, копію військового квитка, копію свідоцтва про шлюб, копію посвідчення водія та копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 9-10, 11, 13, 15-18 ), прізвище заявника в зазначених документах вказано як « ОСОБА_4 ».
Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, посвідчене державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., спадкоємцем майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син ОСОБА_8 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ), що мешкає в с. Іванівка Богуславського району Київської області. Спадкове майно складається з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належало померлій ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Іванівської сільської ради 24.02.1992 та зареєстрованого в Білоцерківському БТІ того ж року, реєстраційний номер 14610953 за реєстровим № 219, запис в книзі 1. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі 16.05.2006 за № 2413 ( а. с. 14 ). 
Заявником зазначено, що під час перевірки власних документів ним встановлено, що у свідоцтві про право власності на спадщину за законом, допущено помилку, у прізвищі заявника записано як « ОСОБА_3 », яке не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України та свідоцтві про народження, де прізвище зазначене як « ОСОБА_4 ».
З приводу зазначеної помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, заявник звернувся до управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), де листом заявника повідомлено, що виправлення прізвища не можливе, оскільки державний нотаріус Полковнікова Т.А., яка посвідчувала свідоцтво про право на спадщину за законом, була звільнена з посади в 2023 році, та рекомендовано звернутися до суду ( а. с. 19-22 ).
Звертаючись до суду з даною заявою, останній вказував, що з метою надання можливості вільно розпоряджатися свою власністю, просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа – свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, зареєстроване в реєстрі за № 2413, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., у якому його прізвище помилково вказано « ОСОБА_3 », замість дійсно вірного « ОСОБА_4 ».
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Правовстановлюючий документ – документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством. Це може бути – державний акт на право власності на земельну ділянку, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, трудова книжка, цивільно-правовий договір тощо.
З наявних та досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дійсно при посвідченні державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, в тексті вказаного свідоцтва було допущено технічну помилку в прізвищі, замість правильного « ОСОБА_4 », зазначено « ОСОБА_3 ».
Так, заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 присвоєно ідентифікаційний номер картки платника податків – НОМЕР_1 ( а. с. 11 ), вказаний номер картки платника податків вказаний і у свідоцтві про право на спадщину за законом, але прізвище зазначено як « ОСОБА_3 » ( а. с. 14 ).
Тому, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд достовірно встановив факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа – свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, зареєстроване в реєстрі за № 2413, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. 
Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для реалізації права на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З наведених вище обставин, враховуючи, що заявник позбавлений можливості внесення виправлень, оскільки таке звернення до управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) залишилося без задоволення, роз`яснено, що виправлення прізвища не можливе, оскільки державний нотаріус Полковнікова Т.А., яка посвідчувала свідоцтво про право на спадщину за законом, була звільнена з посади в 2023 році, та рекомендовано звернутися до суду, тобто, в інший спосіб він позбавлений можливості захистити своє право, тому необхідно дійти висновку про наявність підстав для захисту його прав у судовому порядку.
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка дали підстави для висновку, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження, тому, з метою захисту його особистих прав, суд встановив факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа – свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, зареєстроване в реєстрі за № 2413, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., що в свою чергу надасть можливість заявнику реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 13, 14, 89, ст. 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 353-355 ЦПК України, п.п.1, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд, 

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миронівська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ), правовстановлюючого документа – свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2006, зареєстроване в реєстрі за № 2413, що видане державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А.
Судові витрати віднести за рахунок заявника.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Заінтересована особа: Миронівська міська рада ( адреса місцезнаходження: 08801, Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 48, ЄДРПОУ: 04054984 ).

Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року. 

Суддя   	О. І. Орєхов