ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4081/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 ( суддя Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/4081/25 за позовом Фермерського господарства "КАН1" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство "Кан1" звернулося до суду з вимогами визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення:
- форми "Р" №00056580707 від 16.05.2025 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 596 893 грн., з яких 2 077 514 грн. - податкове зобов`язання, 519 379 грн. - штраф;
- форми "Р" №00056570707 від 16.05.2025 року, в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2 207 528, 75 грн., з яких 1 766 023 грн. - податкове зобов`язання, 441 505, 75 грн. - штраф;
- форми "ПС" №00056600707 від 16.05.2025 року про застосування штрафу у розмірі 340 грн.
Підставами позову позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки, встановлено заниження податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість через визнання безтоварними господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ "Оман Груп" та ТОВ "Гаскойн ЛТД". Позивач заперечує ці висновки відповідача, стверджуючи, що вони не відповідають фактичним даним про характер взаємовідносин його з вказаними контрагентами щодо придбання товарів, які підтверджені належними первинними документами та даними бухгалтерського обліку.
Кіровоградський окружний адміністративний суд у рішенні від 19 лютого 2026 року дійшов висновків про задоволення вимог.
Не визнавши висновки викладені у спірному рішені, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що за результатами проведених у березні - квітні 2025 року документальних перевірок ФГ "Кан1" встановлено нереальність господарських операцій з придбання товарів у ТОВ "Оман Груп" та ТОВ "Гаскойн ЛТД". Ці юридичні особи мають ознаки фіктивності та проводять незаконні фінансові операції через штучний ланцюг постачання. Позивач залучений до незаконної схеми формування податкового кредиту для ухилення від оподаткування. Формальне складання первинних документів і податкових накладних без підтвердження реального постачання товарів не створює податкових наслідків. Внаслідок цього позивач занизив доходи за 2019 рік на вартість безоплатно одержаних активів невідомого походження на 10 596 136 грн. та завищив податковий кредит на 1766023 грн. Заниження загальної суми доходу призвело до недотримання позивачем 75-відстокового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва, як умови застосування платником єдиного податку спрощеної системи оподаткування, і стало підставою для донарахування йому податку на прибуток підприємств за 2020 рік та застосування штрафу за неподання декларації.
Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 травня 2025 року, та з метою дотримання строків розгляду справи, з урахуванням довготривалих повітряних тривог, технічного збою у системі відеоконференції під час проведення судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Апеляційним переглядом справи встановлено, що у лютому 2025 року посадові особи ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі наказу №92-п від 22.01.2025 року провели у ФГ "Кан1" документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2019 року по 31.12.2024 року.
За результатами перевірки складено акт №2349/11-28-07-07/34509691 від 07.03.2025 року, згідно з яким встановлено зокрема такі порушення:
- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року, п.5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 року, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств за 2019 рік на суму 1 907 304 грн.
- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 839 812 грн., у тому числі за: лютий 2019 року - 473 696 грн., вересень 2019 року - 73 624 грн., жовтень 2019 року - 294 418 грн., листопад 2019 року - 451 499 грн., грудень 2019 року - 467 904 грн., січень 2020 року - 19 859 грн., березень 2023 року - 26 109 грн., грудень 2024 року - 32 703 грн.
Позивач не погодився із фактами і даними, викладеними в акті перевірки про визнання нереальними/безтоварними взаємовідносин із контрагентами постачальниками ТОВ "Оман Груп", ТОВ "Гаскойн ЛТД" , та 03.04.2025 року подав заперечення до акту перевірки.
У ході розгляду заперечення комісія з питань розгляду заперечень ГУ ДПС у Кіровоградській області, керуючись пп.87.6.4 п.87.6 ст.87 ПК України, прийняла рішення про проведення позапланової документальної перевірки у порядку, встановленому пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, з питання правомірності перебування у 2020 році на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 4 групи) внаслідок встановлених документальною плановою перевіркою порушень щодо заниження показника "інші доходи" на вартість безоплатно одержаних активів невідомого походження на загальну суму 10596136 грн. від ТОВ "Оман Груп", ТОВ "Гаскойн ЛТД" та їх вплив на частку сільськогосподарського товаровиробництва за 2019 рік.
У зв`язку з цим посадові особи ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі наказу №479-п від 16.04.2025 року провели у ФГ "Кан1" документальну позапланову виїзну перевірку з цього питання.
За результатами перевірки складено акт №5126/11-28-07-07/34509691 від 30.04.2025 року, згідно з яким встановлено такі порушення:
- п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року, п.5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств за 2020 рік на загальну суму 170 210 грн.;
- п.49.1, п.49.2 ст.49, пп.4 п.291.4 ст.291, п.137.4 ст.137, пп. "в" п.137.5 ст.137 Податкового кодексу України неподання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2020 рік.
Після проведення цієї позапланової перевірки комісія з питань розгляду заперечень ГУ ДПС у Кіровоградській області склала висновок про правомірність висновків актів перевірок в частині донарахування позивачу податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, про що 12.05.2025 року направила позивачу відповідь.
В.о. керівника ГУ ДПС у Кіровоградській області прийняла щодо ФГ "Кан1" такі податкові повідомлення-рішення:
- форми "Р" №00056580707 від 16.05.2025 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 2 596 893 грн., з яких: 2 077 514 грн. податкове зобов`язання, 519 379 грн. штраф,
- форми "Р" №00056570707 від 16.05.2025 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2 299 765 грн., з яких: 1 839 812 грн. податкове зобов`язання, 459 953 грн. штраф,
- форми "ПС" №00056600707 від 16.05.2025 року про застосування штрафу, передбаченого абз.1 п.120.1 ст.120 ПК України, у розмірі 340 грн.
Не погоджуючись з цими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Відповідно до статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Пунктом 136.1 статті 136 ПК України передбачено, що базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.
Згідно з пунктами 137.1, 137.4 статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.
Відповідно до пункту 137.5 статті 137 ПК України річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку:
б) виробників сільськогосподарської продукції;
в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний (податковий) період, не перевищує 20 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Пунктом 133.5 статті 133 ПК України передбачено, що не є платниками податку суб`єкти господарювання, що застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, визначені главою 1 розділу XIV цього Кодексу, крім випадків, передбачених абзацами другим та третім підпункту 133.1.1 та підпункту 133.1.4 пункту 133.1 цієї статті.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У статті 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, та установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні:
- активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому;
- бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
- національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку;
- первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію;
- фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства;
- витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);
- доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Перевіркою встановлено документальне оформлення господарських взаємовідносин з придбання у ТОВ «ОМАН ГРУП добрива «Фосфоорганік плюс» на загальну суму 3 010 056,00грн, у тому числі ПДВ 501 676,00 гривень.
Повертаючись до обставин справи встановлено, що до перевірки надано договір поставки від 15.11.2018 року № 40, відповідно до якого ТОВ «ОМАН ГРУП» «Постачальник» та ФГ «КАН1», «Покупець». 
ТОВ «ОМАН ГРУП» видано на адресу ФГ «КАН1» наступні видаткові накладні: №344 від 07.02.2019 – добриво «Фосфоорганікплюс» 40т.,ціна 17917 грн., загальна сума – 860016 грн., у т.ч. сума ПДВ 143336 грн. та №348 від 20.02.2019 – добриво «Фосфоорганікплюс» 100т.,ціна 17917 грн., загальна сума – 2150040 грн., у т.ч. сума ПДВ 358340 грн. Всього – 140 т. на загальну суму 3010056 грн., у т.ч. ПДВ 501 676 грн.
За даними бухгалтерского обліку платника розрахунки за товар (Добриво«Фосфоорганік плюс») здійснювались у безготівковій формі, ФГ «КАН1» перераховано кошти в сумі 3 010 056,00 гривень.
Також, перевіркою встановлено документальне оформлення господарських взаємовідносин з придбання у ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» на загальну суму 7 586 080,00 грн, у т.ч. ПДВ 1 264 346,67 гривень.
До перевірки надано договір поставки від 13.09.2019року № 01/09, відповідно до якого ФГ «КАН1», (Покупець) та ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» (Постачальник)
Розрахунки між суб`єктами господарювання за відвантажений товар проводились у безготівковій формі, ФГ «КАН1» перераховано кошти в сумі 7 586 080,00 гривень.
Господарські операції по придбанню Товару в бухгалтерському обліку ФГ «КАН1» відображено бухгалтерськими записами: Дт рах. 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення» Кт рах. 631
«Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на загальну суму 6 321 733,33грн; Дт рах. 644 «Податковий кредит» Кт рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на загальну суму 1 264 346,67грн; Дт рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт рах. 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на загальну суму 7 586 080,00гривень.
Позиція апелянта будується на тому, що під час проведення перевірки ФГ «КАН1» не надано до перевірки сертифікат відповідності чи паспорт якості на комплексні мінеральні добрива «КОМБІОРГАНІК», що не дає можливості визначити виробника, якість та безпечність добрив відповідно вимог нормативних документів Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Досліджуючи спірне питання, колегія суддів зазначає, що позиція податкового органу є типовою, але вона не відповідає чинному законодавству України. 
Сам по собі факт відсутності сертифіката відповідності чи паспорта якості не може свідчити про «реальність» або «нереальність» господарської операції, якщо є інші первинні документи.
Визначальним для податкового обліку є рух активів та наявність первинних документів (видаткові накладні, ТТН, акти приймання-передачі, платіжні доручення).
Паспорт якості чи сертифікат відповідності підтверджують характеристики товару, а не факт його передачі чи купівлі. Його відсутність є порушенням умов договору або правил торгівлі, але не податкового законодавства.
Колегія суддів звертає увагу, що в Україні скасовано обов`язкову сертифікацію більшості товарів, включаючи мінеральні добрива (якщо вони не підпадають під специфічні технічні регламенти, що вимагають окремого декларування).
Головним документом для мінеральних добрив в Україні є їх включення до Державного реєстру пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання. 
Верховний Суд України неодноразово наголошував (наприклад, у постановах по справах № 814/2311/15, № 826/15318/16), відсутність документів, які не стосуються податкового обліку (сертифікатів, паспортів якості тощо), не є доказом нереальності господарської операції. Недоліки у супровідній документації на товар не спростовують фактичний рух активів, якщо наявні належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи.
Також апелянт звертає увагу, що під час проведення перевірки, ФГ «КАН1» надано товарно-транспортні накладні на транспортування товару складені за формою №1-ТН (додаток 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України): при відображенні у розділі «Автомобільний перевізник» найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора скорочене, відсутній номер посвідчення водія, що не дає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Недоліки в заповненні товарно-транспортних накладних (як-от скорочене найменування чи відсутність номера посвідчення водія) не є підставою для визнання господарської операції нереальною.
ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу, а не факт купівлі-продажу товару.
Право на податковий кредит та витрати за товаром виникає на підставі податкових і видаткових накладних, а також фактів оплати, а не на підставі ТТН.
Наявність або відсутність ТТН (чи помилки в ній) не може бути єдиним доказом безтоварності операції, якщо рух товару підтверджено іншими первинними документами (Постанова ВС у справі № 826/2031/17).
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неістотні недоліки в документах, що містять помилки, не є підставою для невизнання господарської операції. Головне, щоб документ давав змогу ідентифікувати саму операцію (що, куди і скільки везли).
Відсутність номера посвідчення водія є порушенням правил оформлення ТТН, але в ТТН зазначаються ПІБ водія та автомобіль (держномер). Цього достатньо для ідентифікації особи та транспортного засобу.
Стаття 90 Цивільного кодексу України чітко зазначає, що юридична особа може мати як повне, так і скорочене найменування.
Якщо в ТТН вказано загальновідоме або офіційне скорочене найменування перевізника, це не заважає ідентифікувати контрагента, особливо за наявності договору чи коду ЄДРПОУ.
Щодо доводів, що жодна з товарно – транспортних накладних не містить інформації про товарно – супровідні документи (документи з вантажем), внаслідок чого при складанні реєстрів ТТН ідентифікація та групування ТТН (графа 2 наведених реєстрів) до видаткових накладних (графа 1 наведених реєстрів) здійснювалось механічно у спосіб співставлення даних, які наявні.
Аргумент про «механічне співставлення» ТТН із видатковими накладними через відсутність номерів супровідних документів у самій ТТН є суто формальним. 
Виходячи з позиції апелянта вбачається, що апелянт намагається заперечити реальність операції через недоліки діловодства, що прямо суперечить українському законодавству та судовій практиці.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що оцінка господарських операцій повинна здійснюватися на підставі комплексу документів. Якщо за сукупністю реквізитів (дата, товар, вага) можна чітко встановити, який саме вантаж везучи, то відсутність посилання на номер видаткової накладної в ТТН не є дефектом, який скасовує реальність операції.
Помилки або недоліки в оформленні ТТН (включаючи незаповнення окремих граф) не спростовують фактичний рух товару, якщо він підтверджений іншими первинними документами (Постанова ВС у справі № 815/3522/16).
Щодо доводів апелянта, що не підтверджено можливість здійснення ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» та ТОВ «ОМАН ГРУП» господарських операцій з ідентифікованим товаром у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва, що свідчить про відсутність можливості виконання взятих на себе зобов`язань з реалізації товару для ФГ «КАН1».
Позиція податкового органу ґрунтується на аргументі «дефекту ланцюга постачання» або «непідтвердженість джерела походження товару», який прямо суперечить принципу індивідуальної відповідальності платника податків. 
ФГ «КАН1» не може і не повинно нести відповідальність за податковий облік чи виробничі потужності своїх контрагентів (ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» та ТОВ «ОМАН ГРУП»), якщо саме фермерське господарство реально отримало товар.
ФГ «КАН1» є самостійним платником податків і відповідає лише за свої правопорушення. Порушення, допущені контрагентами («ГАСКОЙН ЛТД», «ОМАН ГРУП») або їхніми постачальниками далі по ланцюгу (наприклад, невідображення виробництва чи походження), не можуть бути підставою для позбавлення ФГ «КАН1» права на податковий кредит та витрати.
Чинне законодавство не покладає на покупця обов`язок перевіряти, звідки контрагент взяв товар, чи сплатив його постачальник податки і чи зареєстроване реальне виробництво. ФГ «КАН1» не є контролюючим органом і не має доступу до баз даних ДПС, щоб перевіряти «джерела введення в обіг».
Верховний Суд неодноразово наголошував, що платник податків (покупець) не може зазнавати негативних наслідків через можливі порушення контрагентів, якщо сам покупець діяв добросовісно і факт отримання товару підтверджено (наприклад, Постанови ВС у справах № 810/3663/16, № 826/19445/16).
Висновок податкової про «відсутність джерела походження» зазвичай базується виключно на аналізі ЄРПН (Єдиного реєстру податкових накладних). 
Проте, аналіз баз даних ДПС є лише внутрішньою інформацією податкової і не є беззаперечним доказом безтоварності.
Якщо ФГ «КАН1» має видаткові накладні, ТТН, документи про оплату, а головне — використало ці добрива у власній діяльності (виростило та продало врожай), то факт реальності є доведеним. 
Щодо доводів апелянта, що по ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» прийнято рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 16.04.2020 року № 11370 та ТОВ «ОМАН ГРУП» від 05.02.2020 року № 21705 (встановлено наявність ризикових операцій), здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12020050390000701 від 08.03.2020 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3,ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 209 КК України.
З точки зору чинного законодавства та актуальної судової практики Верховного Суду, ці факти не є автоматичним доказом безтоварності операцій для ФГ «КАН1».
Сам по собі факт існування рішення про ризиковість ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» та ТОВ «ОМАН ГРУП» від початку 2020 року є лише інструментом внутрішнього моніторингу ДПС для блокування ПН/РК.
Верховний Суд чітко зазначає, що віднесення контрагента до категорії ризикових не є доказом фіктивності чи нереальності конкретних операцій із ним. Податкова зобов`язана доводити нереальність кожної окремої поставки, а не посилатися на загальний статус підприємства (Постанова ВС у справі № 440/2290/20).
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Внесення відомостей до ЄРДР за № 12020050390000701 — це лише стадія збору доказів слідчими. Сама по собі наявність кримінального провадження (навіть за статтями 190 «Шахрайство», 255 «Злочинна спільнота», 209 «Легалізація коштів») стосовно третіх осіб не є беззаперечним фактом нереальності господарських операцій між цими особами та ФГ «КАН1».
Факт порушення кримінальної справи або проведення розслідування щодо контрагента не є підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит та витрати, якщо немає вироку суду, який набрав законної сили (Постанова ВС у справі № 826/2324/18).
Якщо в межах зазначеного кримінального провадження щодо ФГ «КАН1» немає вироку або ухвали суду, яка б визнавала угоди з купівлі добрив «КОМБІОРГАНІК» нікчемними чи фіктивними, податкова не має права використовувати матеріали розслідування як доказ вини ФГ «КАН1». ФГ «КАН1» є добросовісним покупцем, який сплатив кошти за реальний товар і використав його у своїй агродіяльності.
На момент здійснення операцій компанії були зареєстровані в ЄДР, не ліквідовані, а їх податкові накладні (якщо вони були зареєстровані) пройшли перевірку системи ДПС.
Жодне кримінальне провадження чи рішення про ризиковість контрагента не спростовує того факту, що добрива фізично прибули на підприємство, були внесені в ґрунт і дали врожай, який згодом був проданий (що підтверджено вашою статистичною та податковою звітністю).
Таким чином, апелянт стверджує, що добрива «КОМБІОРГАНІК» від спірних постачальників не надходили, але фізично на підприємстві вони з`явилися, отже для податкової цей товар є безоплатно отриманий від невстановлених осіб. Відповідно до НП(С)БО 15 «Дохід» та НП(С)БО 11 «Зобов`язання», вартість безоплатно отриманих товарів або сума кредиторської заборгованості, яка не буде погашена, має визнаватися іншим доходом платника податків. Через це відбувається дорахування податку на прибуток через нібито заниження доходу на загальну суму 10 596 136 грн.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що безоплатно отриманими вважаються товари, які передані підприємству за договорами дарування або іншими договорами, що не передбачають компенсації (ст. 717 Цивільного кодексу).
Взаємовідносини ФГ «КАН1» з ТОВ «ОМАН ГРУП» та ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» будувалися на підставі відплатних договорів поставки (купівлі-продажу), наявні первинні документи, які передбачають обов`язок оплати, підтверджують факт проведення розрахунків (банківські виписки, платіжні доручення).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що податковий орган не має права самостійно змінювати правову природу цивільно-правових угод та кваліфікувати поставку за відплатним договором як «безоплатне отримання», якщо сторонами зафіксовано грошові зобов`язання (Постанова ВС у справі № 813/4682/15).
Відповідно до п. 5 НП(С)БО 11, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод. Кредиторська заборгованість перетворюється на дохід лише тоді, коли минув строк позовної давності (3 роки), і вона визнана безнадійною (п. 15 НП(С)БО 15).
Станом на 2019 рік (період перевірки) строк позовної давності за цими операціями (навіть якщо товар не був оплачений одразу) фізично не міг минути. Податкова не має права включати суму чинної кредиторської заборгованості до складу доходів до закінчення строку позовної давності.
Разом з тим, враховуючи позицію податкової, слід зазначити, що якщо операція повністю нереальна, то немає й об`єкта для нарахування доходу. 
Якщо ж товар є і його вартість чітко визначена за видатковими накладними, то податкова суперечить сама собі, визнаючи ці накладні «нереальними» для витрат, але «реальними» для нарахування доходу.
Оскільки первинні документи (договори, накладні) чітко визначають операцію як купівлю-продаж, ФГ «КАН1» правомірно відобразило ці операції в бухобліку та не мало жодних законних підстав збільшувати свій дохід.
Крім того, апелянт вказує, що за період з 01.01.2019 року по 31.12.2024 року ФГ «КАН1» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 97 342 806 гривень.
Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2019 по 31.12.2024 року встановлено його завищення всього на загальну суму на суму 1 769 723,00 грн.
Відповідно до позиції апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
У практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України активно використовується концепція «добросовісного платника податків». Якщо підприємство роками стабільно працює, декларує та сплачує мільйонні податки, поодинокі зауваження до кількох контрагентів не можуть перекреслювати реальність роботи господарства.
Результати перевірки підтверджують, що 98,2% всього податкового кредиту ФГ «КАН1» за 6 років визнано податковим органом як повністю законний, обгрунтований та реальний, що свідчить про податкову культуру підприємства, належну обачність при виборі контрагентів та ведення реального аграрного виробництва.
Сума претензій в розмірі 1,76 млн грн. є незначною у порівнянні з загальним оборотом господарства за 6 років, це доводить, що закупівля добрив «КОМБІОРГАНІК» у ТОВ «ОМАН ГРУП» та ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД» була звичайною, рядовою господарською операцією, спрямованою на забезпечення посівної кампанії, а не штучно створеною схемою для мінімізації податків.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на непослідовність апелянта у доведеності своєї позиції, а саме, враховуючи вище викладені обставини, податківці зазначали про заниження доходу на 10,59 млн грн (3,01 млн по ТОВ «ОМАН ГРУП» + 7,58 млн по ТОВ «ГАСКОЙН ЛТД»).
Проте, податкова вважає ці операції повністю «безтоварними» і знімає по них податковий кредит з ПДВ, то сума знятого ПДВ мала б складати близько 20% від вартості товару, тобто близько 2,1 млн грн.
Натомість у цьому пункті вказують, що зафіксоване завищення податкового кредиту за весь період (6 років) становить всього 1 769 723 грн.
Це свідчить про те, що розрахунки податкової є математично та методологічно суперечливими.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 в адміністративній справі №340/4081/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко