ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7497/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року (суддя Чернова Ж.М.) в адміністративній справі №280/7497/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №084250003265 від 23.05.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, передбаченої ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу період роботи з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, періоди навчання в Одеській духовній семінарії згідно диплому №6 від 31.05.2001 з 1997 по 2001 р. період з 01.01.2004 по 31.03.2023, у зв`язку з чим повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по даній справі;
- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 06.03.2023 позивачу виповнилось 60 років, тому 07.06.2023 він звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України №1058, оскільки має загальний стаж роботи 38 років 1 день. В рішенні про відмову в призначенні пенсії №084250003265 від 14.06.2023 зазначено про відсутність необхідного страхового стажу, оскільки за підрахунком ГУ ПФУ в Донецькій області стаж роботи позивача складає 18 років 9 місяців 27 днів. Після усунення недоліків та зібрання необхідних документів 16.05.2025 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії та наданням необхідних документів. 26.05.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області направлено позивачу повідомлення про прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії №084250003265 від 23.05.2025. В рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки за підрахунком відповідача стаж роботи позивача складає 20 років 11 місяців та 3 дні. Відповідачем не були зараховані наступні періоди роботи позивача, які зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.05.1980, не зараховані наступні періоди з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка; періоди навчання в Одеській духовній семінарії згідно диплому №6 від 31.05.2001 з 1997 по 2001, оскільки відсутня інформація про реєстрацію статуту навчального закладу в Державному органі України у справах релігії. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №084250003265 від 23.05.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, передбаченої ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.05.1980, період навчання в Одеській духовній семінарії згідно диплому № НОМЕР_2 від 07.06.2001 (рішення Ради семінарії від 31.05.2001 журнал №6) з 1997 року по 2001 рік, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів, із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу відмовлено у призначені пенсії через відсутність у останнього достатнього страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, оскільки не титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка. Також до страхового стаже не зараховано період навчання в Одеській духовній семінарії, оскільки відсутня інформація про реєстрацію статуту навчального закладу в Державному органі Україні у справах релігій. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Заява позивача від 16.05.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №084250003265 від 23.05.2025 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до рішення №084250003265 від 23.05.2025, пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 - 60 років. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 – не менше 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року, страхового стажу, передбаченого частиною 2 статті 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу від 23 до 33 років. Право на призначення пенсії за віком особа матиме при досягненні 65 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року – від 15 до 25 років.
Вік заявника 62 роки 02 місяці 10 днів. 
Страховий стаж особи становить 20 років 11 місяців 03 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.05.1980 не зараховані періоди роботи з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка; 
до страхового стажу не зарахований період навчання в Одеській духовній семінарії згідно диплому №2609 від 07.06.1981, оскільки відсутня інформація про реєстрацію статуту навчального закладу в Державному органі України у справах релігій. 
Позивач, не погодившись з рішенням відповідача, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 24 частин 1, 2 та 4 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цієї дати пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 року передбачено, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 частиною 1 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка.
Суд зазначає, що на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні -у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: "05.01.84". 
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Відповідно до п. 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
В даному випадку, позивачем була надана трудова книжка, видана на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.05.1980.
Позивачу було відмовлено, зокрема, зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 28.04.1980 по 24.07.1980, з 09.12.1983 по 03.05.1984, з 26.06.1984 по 10.09.1984, з 13.11.1984 по 11.10.1985, з 15.10.1985 по 10.03.1986, з 04.02.1987 по 31.03.1992, з 06.04.1992 по 15.09.1992, з 16.02.1995 по 31.12.1997, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.05.1980, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка. 
Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Варто звернути увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Також формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших. 
Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача.
Таким чином, відсутність печатки підприємства на титульній сторінці трудової книжки не перешкоджає встановленню факту та періодів роботи позивача. 
Щодо спірно періоду навчання в Одеській духовній семінарії згідно диплому №6 від 31.05.2001 з 1997 по 2001 р. період з 01.01.2004 по 31.03.2023, слід зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст. 56-63 Закону №1788-ХІІ.
За період до 1 січня 2004 року до стажу роботи зараховується час навчання на денній формі у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. До стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення, зараховується також навчання в семінарії, Духовній академії при наявності документів про період навчання в зазначених навчальних закладах за денною формою.
Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до ст. 7 Закону №987-ХІІ релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.
Статтею 11 Закону №987-ХІІ визначено, що релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.
Громадяни, які навчаються у вищих і середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач у 1997 році вступив до Одеської духовної семінарії та у 2001 році закінчив повний курс Одеської духовної семінарії, про що свідчить диплом Одеської духовної семінарії Української Православної церкви №2609 від 07.06.2001 (рішення Ради семінарії від 31.05.2001 журнал №6), виданого священику ОСОБА_1 .
З наведеного слідує, що позивачем належним чином підтверджено період навчання в навчальному закладі - Одеській духовній семінарії, в свою чергу, відповідач відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача, оскільки відсутня інформація про реєстрацію статуту навчального закладу в Державному органі України у справах релігій.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Крім того належним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів, із урахуванням висновків суду.
При цьому, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржено, а отже не є предметом розгляду у цій справі.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова