15.04.2026 
ЄУН 389/4713/25
провадження №2/389/1624/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд 
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді - Українського В.В.,
за участю: секретаря судового засідання - Гой І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Белашов Костянтин Вадимович, до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» про визнання правочину недійсним, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Белашов К.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Агрофірма «Хлібодар» і просить винести рішення, яким: визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.05.2023, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію речового права (номер відомостей 50314565), а саме право користування земельною ділянкою (емфітевзис) кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, правокористувач ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», власник ОСОБА_2 . Судові витрати просить покласти на відповідачів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.09.2017 №11-7685/14-17-СГ, йому, ОСОБА_1 , надано у власність, для ведення особистого селянського господарства, на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, земельну ділянку, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, у тому числі рілля площею 1,4993 га. З метою державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, він звернувся до державного реєстратора, однак 05.02.2024 №71428742, йому було відмовлено, оскільки з`ясувалось, що рішенням 19 сесії 8 скликання Суботцівської сільської ради Кіровоградської області від 04.02.2022 №2712, належну йому земельну ділянку, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, передано у приватну власність ОСОБА_3 . У подальшому, належна йому земельна ділянка, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.01.2023, укладеного ОСОБА_3 , перейшла у власність ОСОБА_2 . Останній 01.05.2023 уклав з ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» договір про надання права користування земельною ділянкою, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, для сільськогосподарських потреб, (емфітевзис), вказаний договір є безоплатним, строк його дії встановлюється на 49 років. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.07.2025 (ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24): визнано незаконним та скасовано рішення дев`ятнадцятої сесії восьмого скликання Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 04.02.2022 №2712 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 »; витребувано на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,4993 га, яка має кадастровий номер 3522280400:02:000:5275. На підставі вказаного рішення суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію власника земельної ділянки площею 1,4993 га, яка має кадастровий номер 3522280400:02:000:5275 - ОСОБА_1 . Під час розгляду справи (ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24): обставини надання права користування вказаною спірною ділянкою не були предметом розгляду. На даний час належна йому земельна ділянка, без його згоди та волевиявлення, перебуває у повному безоплатному користуванні на строк 49 років у ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», його права як власника грубо порушено, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним, тож він звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача - ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» - адвокат Головатюк С.А., подав відзив на позов у якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та стягнути з нього понесені судові витрати в сумі 30000,00 грн (заява про ухвалення додаткового рішення з доказами понесених витрат будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення судом рішення). Відзив аргументовано тим, що позивач вказує, що власником земельної ділянки площею 1,4993 га, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, він став на підставі рішення суду від 17.07.2025, на підставі цього ж рішення суду 26.11.2025 внесено запис про державну реєстрацію його права власності на вказану земельну ділянку. При цьому позивач не взяв до уваги, що в момент вчинення правочину 20.01.2023, який він просить визнати недійсним, єдиним власником, який мав повну цивільну дієздатність, щодо земельної ділянки площею 1,4993 га, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275 був саме ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 став власником вказаної земельної ділянки лише у 2025 році, відтак твердження позивача, що договір підписано не власником земельної ділянки, є абсурдними і не мають нічого спільного з законом. Застосування наслідків недійсності правочину у цій справі неможливе, адже правочин в момент його вчинення укладено відповідно до закону, тож він не може бути недійсним у розумінні ч.1 ст.215 ЦК України. Звернув увагу, що вимоги про скасування відомостей про реєстрацію речового права вже були предметом судового розгляду і у їх задоволенні рішенням суду від 17.07.2025 (ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24) було відмовлено
Представник позивача - адвокат Белашов К.В., подав відповідь на відзив, відповідно до якого вказав, що право власності позивач ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку набув на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.09.2017 №11-7685/14-17-СГ ще у 2017 році, а не на підставі рішення суду від 17.07.2025(ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24). Більш того, вказаним рішенням і встановлено, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 набув у 2017 році, тому і задоволено позовні вимоги останнього. Внесення відповідних відомостей про позивача, як власника земельної ділянки площею 1,4993 га, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, до відповідного реєстру дійсно відбулось лише після винесення відповідного рішення судом, оскільки саме вказаним судовим рішенням скасовано незаконне рішення Суботцівської сільської ради, внаслідок якого, належна з 2017 року, ОСОБА_1 земельна ділянка, незаконно потрапила у власність ОСОБА_3 а потім ОСОБА_2 . Представник відповідача ототожнює різні юридичні факти: набуття права власності та державну реєстрацію права власності. Державна реєстрації права власності не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Відсутність у позивача ОСОБА_1 реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, на момент укладення спірного договору не спростовує факт набуття ним права власності на вказану земельну ділянку задовго до його укладення. І навпаки, укладення спірного правочину не створює відповідних юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю, з огляду на недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені ч.2 ст.203 ЦК України.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Белашов К.В., відповідач ОСОБА_2 , відповідач ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» та його представник - адвокат Головатюк С.А., до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.
Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено наступне.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.09.2017 №11-7685/14-17-СГ ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 1,4993 га, в тому числі: рілля площею 1,4993 га, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у резерві, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області
Рішенням 19 сесії 8 скликання Суботцівської сільської ради Кіровоградської області від 04.02.2022 №2712, земельну ділянку, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, передано у приватну власність ОСОБА_3 .
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.01.2023, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га.
01.05.2023 ОСОБА_2 , в якості власника земельної ділянки, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, уклав з ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), внаслідок чого ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» отримало право користування земельною ділянкою, кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, площею 1,4993 га, для сільськогосподарських потреб, а саме для ведення особистого селянського господарства (емфітевтичне право), при цьому користування земельною ділянкою є безоплатним та встановлено на 49 років.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.07.2025 (ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24): визнано незаконним та скасувано рішення дев`ятнадцятої сесії восьмого скликання Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 04.02.2022 №2712 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 »; витребувано на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,4993 га, яка має кадастровий номер 3522280400:02:000:5275; у задоволенні позовної вимоги про скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію речового права (номер відомостей 49029626), а саме право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, яка зареєстроване за ОСОБА_2 , відмовлено, вирішено питання судових витрат.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №456720934 від 16.12.2025, земельна ділянка площею 1,4993 га, яка має кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, на праві власності належить ОСОБА_1 , при цьому право користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) має ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», яке надано власником ОСОБА_2 (договір від 01.05.2023, строк 49 років).
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Стаття 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносить: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
В силу ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу (ст.22 ЗК України).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно з ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ст.102-1 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Особа, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, має право володіти та користуватися земельною ділянкою в повному обсязі відповідно до договору. Строк користування земельною ділянкою державної, комунальної та приватної власності для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а також строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови (суперфіцій) не може перевищувати 50 років. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. За домовленістю сторін договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови можуть бути посвідчені нотаріально. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 3-1) прийняття уповноваженим органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування рішення про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності для суспільних потреб; 4) невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років; 5) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів емфітевзису та суперфіцію, укладених у рамках такого партнерства); 6) за згодою сторін договору емфітевзису, суперфіцію.
Відповідно до ст.203-205 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин, відповідно до ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Заперечення представника відповідача - ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» в частині того, що власником земельної ділянки кадастровий номер 3522280400:02:000:5275 позивач став саме на підставі рішення суду від 17.07.2025, і на підставі цього ж рішення суду 26.11.2025 внесено запис про державну реєстрацію його права власності на вказану земельну ділянку, тож в момент вчинення правочину 20.01.2023, який він просить визнати недійсним, єдиним власником, який мав повну цивільну дієздатність, щодо земельної ділянки був саме ОСОБА_2 , суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Факт набуття права власності не ототожнюється із фактом його державної реєстрації. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, що узгоджується з постановою КГС ВС від 10.11.2021 (справа №911/2216/19).
В силу ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522280400:02:000:5275 на підставі наказу Головного управління держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.09.2017 №11-7685/14-17-СГ, станом на 01.05.2023 ОСОБА_2 не був власником вказаної земельної ділянки, оскільки рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.07.2025 (ЄУН 389/896/24, провадження №2/389/223/24), рішення дев`ятнадцятої сесії восьмого скликання Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 04.02.2022 №2712 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 , у якої ОСОБА_2 придбав вказану земельну ділянку, скасовано. Таким чином, договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 01 травня 2023 року у м.Кропивницький, Кіровоградська область, Україна, між ОСОБА_2 та ТОВ «АГРОФІРМА «ХЛІБОДАР» є недійсним, адже ОСОБА_2 не був та не є власником спірної земельної ділянки. Реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «АГРОФІРМА «ХЛІБОДАР» порушує право позивача як власника на вільне користування та розпорядження своєю земельною ділянкою, тому підлягає скасуванню. 
З огляду на те, що належна позивачу земельна ділянка кадастровий номер 3522280400:02:000:5275 знаходиться у фактичному користуванні відповідача ТОВ «АГРОФІРМА «ХЛІБОДАР» без встановлених законом підстав, у останнього відсутні права на утримання та використання, а тому вказана земельна ділянка підлягає поверненню позивачу, що є належним захистом її права.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 
Тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, що узгоджується з постановою КЦС ВС від 14.12.2021 (справа №726/1524/19 (провадження № 61-1946св21).
За викладеного, підстави для задоволення позову в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію речового права (номер відомостей 50314565), а саме право користування земельною ділянкою (емфітевзис) кадастровий номер 3522280400:02:000:5275, правокористувач ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», власник ОСОБА_2 , відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
З урахуванням зазначеного, суд не вважає за необхідне описувати всі інші докази, надані сторонами та надавати відповіді на решту аргументів, наведених в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, оскільки вони безпосередньо не впливають на прийняття рішення у цій справі.
Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За викладеного, з урахуванням положень ч.9 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» понесені судові витрати в частині сплаченого судового збору, за задоволену позовну вимогу про визнання договору недійсним, на користь позивача по 605,60 грн з кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст.259, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В: 
Позов задовольнити частково.
Визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), місто Кропивницький, Кіровоградська область, Україна, 01 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ХЛІБОДАР» (номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 50314565).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», місцезнаходження: вул.Дружби,46, с.Суботці, Кропивницький район, Кіровоградська область, код ЄДРПОУ 32315956.

Суддя В.В.Український