Справа № 161/5629/26 
Провадження № 2/161/3946/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
22 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: 
головуючого судді – Пахолюка А.М.
при секретарі – Корнійчук А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборговності.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 38500 дол. США, які останній зобов`язувався повернути до 16.03.2023 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою про отримання коштів. Згідно з умовами цієї розписки ОСОБА_2 в забезпечення свого зобов`язання по своєчасному поверненню коштів у повному обсязі надав в заставу позивачу транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 .
Крім цього, 14.04.2023 року відповідач отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 60 000 доларів США, на строк до 14.07.2023 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою про отримання коштів. Згідно з умовами цієї розписки ОСОБА_2 в забезпечення свого зобов`язання по своєчасному поверненню коштів у повному обсязі надав в заставу позивачу земельну ділянку, кадастровий номер 3220888000:04:001:0034, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Щасливе.
Відтак, між позивачем та відповідачем було укладено договори позики відповідно до яких останнім отримано безвідсоткову позику.
Вказує на те, що позивачем здійснювалися заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме: 30.01.2026 року ним було надіслано претензію відповічу щодо повернення заборгованості за розписками, однак відповідач проігнорував дану вимогу, будь-яких дій щодо врегулювання питання щодо повернення боргу не приймає. 
Зазначає, що до цього часу відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
На підставі наведеного просить суд, стягнути з ОСОБА_2 в його користь суму боргу за договором позики в розмірі - 98500 доларів США, а також судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. 
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача до судового засідання подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи міститься розписка про отримання судової повістки. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.
Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. 
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 10.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 38500 дол. США, які останній зобов`язувався повернути до 16.03.2023 року. Згідно з умовами даної позики, ОСОБА_2 в забезпечення свого зобов`язання по своєчасному поверненню коштів у повному обсязі надав в заставу позивачу транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 .
Крім того, 14.04.2023 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено договір позики в розмірі 60 000 доларів США, на строк до 14.07.2023 року. Згідно з умовами даної позики, ОСОБА_2 в забезпечення свого зобов`язання по своєчасному поверненню коштів у повному обсязі надав в заставу позивачу земельну ділянку, кадастровий номер 3220888000:04:001:0034, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Щасливе.
Про укладення між сторонами вказаного договору позики свідчать розписки, складена відповідачем ОСОБА_2 (а.с.27-28). 
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Судом встановлено, що на день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 борг за договорами позики від 10.01.2023 року та від 14.04.2023 року позивачу не повернув.
Із матеріалів справи вбачається, що 30.01.2026 року позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про повернення боргу, однак, відповідачем в добровільному порядку не повернуті кошти (а.с. 9).
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 98500 доларів США згідно розписки від 10.01.2023 року та від 14.04.2023 року підлягає до задоволення.
Зі змісту ст.533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 10.01.2023 року та за договором позики від 14.04.2023 року, в загальному розмірі - 98500 доларів США, що згідно офіційного курсу валют на день подання позову становить 4 331 793,60 грн.
Доводи відповідачки щодо часткового визнання нею позову та заперечення в частині суми стягнення, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки, останньою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували часткову сплату боргу.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 16640 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280, 288, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526-527, 533, 1046-1052 Цивільного кодексу України суд, -

УХВАЛИВ :
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.01.2023 року та за договором позики від 14.04.2023 року у розмірі 98500 доларів США, що у гривнях за офіційним курсом Національного банку України становить 4 331 793 (чотири мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто три) грн. 60 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 16640 (шістнадцять тисяч шістсот сорок) грн. 05 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повне судове заочне рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області      Пахолюк А.М.