УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ
справа №990/257/26
адміністративне провадження №П/990/257/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Яковенка М.М. (суддя-доповідач), Білоуса О.В., Блажівської Н.Є., Васильєвої І.А., Желтобрюх І.Л., розглянувши заяву судді Білоуса Олега Валерійовича про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя,
УСТАНОВИВ:
24 червня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2026 року № 1059/0/15-26 про часткове задоволення клопотання заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Клименка О.В. про тимчасове, до 19 липня 2026 року, відсторонення судді Верховного Суду ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Яковенко М.М. (суддя-доповідач), Білоус О.В., Блажівська Н.Є., Васильєва І.А., Желтобрюх І.Л.
Від судді Білоуса О.В. надійшла заява про самовідвід з посиланням на те, що він має процесуальний статус свідка у кримінальному провадженні №52023000000000503 від 03.10.2023 року, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2026 року № 1059/0/15-26 про часткове задоволення клопотання заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Клименка О.В. про тимчасове, до 19 липня 2026 року, відсторонення судді Верховного Суду ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
З огляду на вказане та посилаючись на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя Білоус О.В. вважає, що з метою не допущення розголошення відомостей, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали йому відомі як свідку, у зв`язку з виконанням його обов`язків, не може брати участі у розгляді цієї позовної заяви.
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України, питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Частиною першою статті 40 КАС України встановлено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, ніж визначені у цій статті Кодексу, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).
У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10.06.1996, § 32, Звіти 1996-111).
У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. «Де Куббер проти Бельгії», 26.10.1984, § 26, Серія А, № 86).
Пунктом 1.1 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, передбачено, що суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.
Згідно із пунктом 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Розглянувши заяву про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку, що з метою не допущення розголошення відомостей, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження №52023000000000503 від 03.10.2023 року та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі судді Білоусу О.В. як свідку, у зв`язку з виконанням його обов`язків, а також з метою уникнення сумнівів у будь-якого стороннього спостерігача, вказана заява про самовідвід підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 256 КАС України,
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву судді Білоуса Олега Валерійовича про самовідвід.
Відвести суддю Білоуса Олега Валерійовича від розгляду справи за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.
Передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для заміни членів колегії суддів для розгляду цієї справи в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не оскаржується..

Суддя М. М. Яковенко

Н. Є. Блажівська

О. В. Білоус

І. А. Васильєва

І. Л. Желтобрюх