ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5798/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області від 23 квітня 2026 року №61 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у сумі 5083,00 грн;
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області від 23 квітня 2026 року №60 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у сумі 1700,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області №60 та №61 від 23.04.2026 протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Спірне зображення не є рекламою у розумінні статті 1 Закону України «Про рекламу», оскільки не містить закликів до придбання товару, інформації про акції, знижки, переваги продукції чи інших елементів стимулювання попиту, а має виключно інформаційний характер та відображає вид діяльності магазину. Крім того, зазначене зображення відповідає ознакам вивіски, визначеним частиною шостою статті 9 Закону України «Про рекламу», а тому в силу прямої норми закону не вважається рекламою. Відтак на нього не поширюються обмеження, передбачені статтею 22 Закону України «Про рекламу». Водночас відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу правопорушення та не надано належних і допустимих доказів того, що позивач є рекламодавцем або розповсюджувачем реклами алкогольних напоїв. Також під час здійснення контролю відповідач не дотримався вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V. Захід контролю проведено без видання відповідного наказу, оформлення направлення на перевірку та складання акта перевірки, що свідчить про істотне порушення встановленої законом процедури державного нагляду (контролю). Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства про рекламу поширюються вимоги Закону №877-V. Отже, недотримання передбаченої законом процедури є самостійною підставою для визнання рішень контролюючого органу протиправними. Таким чином, спірні рішення прийняті без належних правових підстав, за відсутності належних доказів порушення та з істотним порушенням процедури державного контролю, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5798/26. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання.
26.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області є належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням законодавства про рекламу та застосовувати заходи відповідальності за його порушення відповідно до Закону України «Про рекламу», Положення про Держпродспоживслужбу та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 693. Відповідач вказує, що під час моніторингу зовнішньої реклами на фасаді магазину «Карамелька» було виявлено зображення алкогольних напоїв та торговельних марок «Jack Daniel's», «Jameson», «Johnnie Walker Red Label», «Bell's», «Jim Beam» та інших, що, на його думку, є зовнішньою рекламою алкогольних напоїв та порушує вимоги пункту 8 частини другої та частини сьомої статті 22 Закону України «Про рекламу», оскільки така реклама розміщена засобами зовнішньої реклами та не містить обов`язкового попередження про шкоду надмірного споживання алкоголю. За результатами виявлених порушень складено протокол про порушення законодавства про рекламу, прийнято рішення про початок розгляду справи та направлено позивачу вимогу про надання пояснень і документів. Оскільки позивач не надав запитуваної інформації та не з`явився на розгляд справи, відповідачем прийнято рішення про накладення штрафів за неподання інформації, необхідної для здійснення контролю, а також за порушення вимог щодо змісту реклами. Відповідач заперечує доводи позивача про те, що спірне зображення є вивіскою, а не рекламою, зазначаючи, що на ньому розміщено конкретні торговельні марки алкогольної продукції, а доказів правомірного використання таких торговельних марок чи їх належності позивачу не надано. Також відповідач не погоджується з посиланням позивача на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», вважаючи, що спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами Закону України «Про рекламу» та Порядком № 693. На думку відповідача, контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності в розумінні Закону № 877-V, а тому вимоги цього Закону щодо проведення перевірок на спірні правовідносини не поширюються. З огляду на викладене відповідач вважає оскаржувані рішення законними та обґрунтованими, а позовні вимоги – безпідставними.
03.06.2026 року від позивача надійшли письмові пояснення, у яких позивач заперечує проти обставин викладених у відзив та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини. 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 13.09.2005 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису: 25650000000000578.
ФОП ОСОБА_1 згідно КВЕД здійснює такі види економічної діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 56.30 Обслуговування напоями; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
09.04.2026 головним спеціалістом сектору контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Анною Борботько складений протокол про порушення законодавства про рекламу №49 відносно ФОП ОСОБА_1 за недотримання вимог встановлених Законом України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР, а саме: реклама алкогольних напоїв, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої засобами зовнішньої реклами, чим порушено п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону; реклама алкогольних напоїв не супроводжується текстом попередження такого змісту: «Надмірне споживання алкоголю шкідливе для вашого здоров`я», чим порушено ч. 7 ст. 22 Закону /а.с. 42 - зі звороту/.
На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 09.04.2026 №49 та доданих матеріалів (фото реклами) /а.с. 42/ щодо наявних ознак порушень законодавства про рекламу, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 "Про порядок накладання штрафів за порушення законодавства України про рекламу", Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області прийняте рішення від 09.04.2026 №49 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно зовнішньої реклами алкогольних напоїв, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої, зокрема «Jack Daniel's», «Jameson», «Johnnie Walker Red Label», «Bell's», «Jim Beam» тощо), розміщеної при вході до магазину «Карамелька», за адресою: вул. Успенська, 6/5, м. Карлівка, Полтавська обл. та реклами розміщеної в магазині "Акція 34".
Головним управлінням Держпродспоживслужби у Полтавській області направлено Позивачу лист-вимогу від 10.04.2026 № Вих-01-27/07.4/1625 /а.с. 45 зі звороту - 46/, якою зобов`язано Позивача надати в термін до 21.04.2026 наступні документи: письмові пояснення та/або заперечення з приводу виявлених порушень; копію свідоцтва про державну реєстрацію або витягу (виписки) з ЄДРПОУ підприємця; документи, які підтверджують вартість вищезазначеної розповсюдженої реклами, виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України; дозвіл на розміщення зовнішньої реклами; підтвердження усунення порушення у вигляді фотофіксації.
Також повідомлено, що розгляд справи про порушення вимог законодавства про рекламу буде проведено 23.04.2026 о 10 год 30 хв. в приміщенні Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області за адресою: 36000, м. Полтава, узвіз Воскресенський, 7.
Лист від 10.04.2026 направлено засобами поштової кореспонденції за адресою місцезнаходження та за адресою здійснення підприємницької діяльності Позивача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.04.2026 № R067146397830 та № R067146398844 /а.с. 47/.
ФОП ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилась, причин неявки не повідомила та не надала на вимогу відповідача запитуваних документів та інформації.
23.04.2026 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області складений протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу №54, яким зафіксовано факт порушення законодавства щодо недотримання відповідачем вимог частини другої статті 26 Закону України "Про рекламу" та порядку розповсюдження та розміщення реклами, недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами /а.с. 47 зі звороту - 48/.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відповідач прийняв рішення від 23.04.2026 №60 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн за не надання інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною 2 статті 26 Закону України "Про рекламу", центральному органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень /а.с. 49 - зі звороту/. 
Крім того, рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області № 61 від 23.04.2026 на позивача накладено штраф у розмірі 5083,00 грн. за порушення, а саме: реклама алкогольних напоїв, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої засобами зовнішньої реклами, чим порушено п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР; реклама алкогольних напоїв не супроводжується текстом попередження такого змісту: «Надмірне споживання алкоголю шкідливе для вашого здоров`я», чим порушено ч. 7 ст. 22 Закону України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР /а.с. 50 зі звороту/.
Листом від 23.04.2026 вих.№01-27/07.4/1772 відповідач надіслав ФОП ОСОБА_1 вищезгадані рішення та повідомив відповідача про необхідність сплатити штраф у 15-денний строк після отримання рішення /а.с. 51/.
Зазначений лист вручений позивачу 30.04.2026, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 52/.
Не погоджуючись з правомірністю рішень Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області № 60 від 23.04.2026 та № 61 від 23.04.2026 про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся цим позов до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами регулюються Законом України від 03.07.1996 «Про рекламу» (далі Закон № 270/96-ВР).
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 270/96-ВР цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.
Частиною 1 ст. 26 Закону № 270/96-ВР унормовано, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу у межах своїх повноважень здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку) та щодо змісту реклами про вакансії (прийом на роботу), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.
За змістом ч. 2 ст. 26 Закону №270/96-ВР на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Крім того, відповідний орган державної влади має право:
- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;
- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;
- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;
- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 270/96-ВР особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть:
1) рекламодавці, винні:
у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом;
у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами;
у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом;
у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами (у тому числі користувацького контенту, який визнається рекламою), в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту;
у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно;
2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;
3) розповсюджувачі реклами, винні у порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.
Відповідно до ч. 4-8 ст. 27 Закону № 270/96-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольного комітету України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері, а також крім тих, які віднесено до компетенції Національного банку України або Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за процедурою, визначеною Законом України «Про адміністративну процедуру», на:
рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами;
виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами;
розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.
Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.
Вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.
За неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.
Підпункт 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 (далі положення №667), передбачає, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (п.7 Положення №667).
А отже, на Держпродспоживслужбо, у тому числі, і на її територіальні органи Головне управління Держпродспоживслужби у Полтавській області, покладено функції, зокрема, у сфері захисту прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами, у тому числі, щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами.
Питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу унормовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - порядок №693).
За змістом п. 2 порядку №693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Відповідно до п. 8, 9 порядку №693 справа розглядається за участю суб`єкта реклами або його представника. Справа розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку.
Згідно з п. 16 порядку №693 у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Відтак саме нормами порядку №693 врегульовано питання оформлення документів, на підставі яких порушується розгляд справи про порушення законодавства про рекламу.
А ст. 26 Закону №270/96-ВР визначає повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема, вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.
З аналізу приписів ст.26 Закону №270/96-ВР та порядку №693 суд висновує, що у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються такі процесуальні документи: протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками про порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок №693 не суперечить закону, а розвиває його норми, не виходячи за межі повноважень, делегованих законодавцем.
Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон №270/96-ВР не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень на перевірку, актів перевірок, тобто, оформлення таких документів згаданим Законом не передбачено.
Виходячи з терміну «реклама» Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням саме інформації (реклами), а не перевірку господарської діяльності рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.
А оскільки положення щодо регулювання питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу містяться у Законі №270/96-ВР, є спеціальними нормами, тому саме вони мають застосовуватися пріоритетно порівняно із Законом №877-V.
Таким чином, саме Закон №270/96-ВР є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 07.04.2025 у справі №280/275/24. Верховний Суд наголосив, що Закон №270/96-ВР не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом №877 (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах виявленні порушень і застосуванні санкцій. Крім того, судом касаційної інстанції резюмовано, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону №877.
За викладених обставин, враховуючи висновок Верховного Суду, суд доходить висновку, що норми Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не можуть поширюватися на норми Закону №270/96-ВР в частині проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю).
А відтак, покликання позивача на допущення відповідачем процедурних порушень порядку проведення заходу державного нагляду (контролю), встановленого приписами Закону № 877-V (не видання наказу, не оформлення посвідчення на перевірку, не складання акту та інше), є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду, які є застосовними до правовідносин і у розглядуваній справі, виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
У цьому контексті судом критично надається оцінка і твердженням позивача про необхідність застосування у спірних правовідносинах у наведеному вище питанні процедурних порушень, правових позицій Верховного Суду, сформованих у 2021-2023 роках, оскільки за загальним правилом підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, яка сформована у часі пізніше, а відтак, саме правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 07.04.2025 у справі №280/275/24, підлягає застосуванню у цих правовідносинах.
З огляду на наведені вище висновки, покликання позивача на порушення відповідачем і приписів постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303, за якою у період дії воєнного стану відповідач мав право на проведення позапланового заходу (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу лише за наявності та на підставі рішення центрального органу виконавчої влади у відповідній сфері, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ця постанова стосується реалізації приписів саме Закону №877-V, які на дані правовідносини (які регулюються Законом №270/96-ВР), не поширюються, а відтак, і приписи постанови №303 також на правовідносини у розглядуваній справі не поширюються.
Спір у цій справі виник щодо правомірності рішень Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про накладення на позивача штрафів за порушення законодавства про рекламу.
Судом встановлено, що під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу посадовими особами відповідача було зафіксовано розміщення на фасаді магазину «Карамелька» зображень алкогольних напоїв та торговельних марок, під якими випускаються алкогольні напої, зокрема «Jack Daniel's», «Jameson», «Johnnie Walker Red Label», «Bell's», «Jim Beam» та інших.
За результатами виявлення ознак порушення законодавства про рекламу відповідачем складено протокол про порушення законодавства про рекламу, прийнято рішення про початок розгляду справи, направлено позивачу вимогу про надання пояснень та документів, а також повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. За результатами розгляду справи прийнято рішення про накладення штрафів.
Щодо доводів позивача про те, що спірне зображення не є рекламою, а являє собою інформаційну вивіску, суд зазначає таке.
Відповідно до дефініцій, закріплених у ст. 1 Закону № 270/96-ВР, реклама - інформація про особу, ідею та/або товар, розповсюджена за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена, щоб сформувати або підтримати у прямий (пряма реклама, телепродаж) або непрямий (спонсорство, розміщення товару (продакт-плейсмент) спосіб обізнаність споживачів реклами та їхній інтерес щодо таких особи, ідеї та/або товару;
зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Отже, реклама характеризується такими критеріями: має на меті сформувати чи підтримати обізнаність споживачів та їхній інтерес до особи, ідеї та/або товару; поширюється за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами, тобто має комерційний або промоційний характер; може бути представлена у формі прямої реклами, телепродажу, спонсорства, продакт-плейсмента; розміщується на відкритих територіях, на спеціальних конструкціях, зовнішніх поверхнях будівель, елементах вуличного обладнання чи над проїжджою частиною (зовнішня реклама) або всередині приміщень (будинків, споруд, кінотеатрів, театрів, під час спортивних заходів у закритих приміщеннях).
Частиною шостою статті 9 Закону України «Про рекламу» передбачено, що не вважається рекламою вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку, що правомірно використовується цією особою, належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, на якому розміщено власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу до такого приміщення.
Разом із тим зі змісту наведеної норми вбачається, що для віднесення інформаційного носія до вивіски необхідною є сукупність встановлених законом ознак, зокрема наявність інформації про суб`єкта господарювання або торговельну марку, яка належить такому суб`єкту чи правомірно ним використовується.
Натомість фотоматеріали, наявні у справі, свідчать про розміщення на фасаді магазину зображень конкретних алкогольних напоїв та торговельних марок виробників алкогольної продукції. При цьому позивач не надав суду доказів належності йому відповідних торговельних марок або правомірності їх використання у розумінні частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу».
За таких обставин суд доходить висновку, що спірне зображення не може бути віднесене до вивіски в розумінні наведеної норми та має ознаки реклами, оскільки спрямоване на підтримання обізнаності споживачів щодо відповідної алкогольної продукції та інтересу до неї.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу» інформація про виробника товару та/або товар у місцях його реалізації, розміщена на самому товарі, упаковці, елементах торговельного обладнання чи оформленні торговельної точки, не вважається рекламою.
Отже, законодавець розмежовує рекламу та інформування споживачів у місці продажу товару. Інформування у місці продажу має на меті доведення до покупця відомостей про товар або його виробника без спрямованості на формування чи підтримання інтересу до такого товару. Натомість рекламою є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та будь-яким способом і призначена сформувати або підтримати обізнаність та інтерес споживачів щодо таких особи чи товару.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 22 Закону України «Про рекламу» реклама алкогольних напоїв, торговельних марок та інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої, забороняється засобами зовнішньої реклами.
Судом встановлено, що на фасаді магазину, в якому здійснює господарську діяльність позивач, розміщено зображення торговельних марок алкогольних напоїв. Вказана інформація була розташована на зовнішній частині будівлі та була доступною для необмеженого кола осіб, які перебувають поза межами торговельного приміщення.
На відміну від інформації про товар безпосередньо в місці його реалізації, розміщення зображень торговельних марок алкогольних напоїв на фасаді магазину не може розглядатися як виключно інформування покупців про асортимент товару. Таке розміщення спрямоване на привернення уваги невизначеного кола осіб до відповідних торговельних марок та формування інтересу до продукції, що відповідає визначенню реклами у розумінні статті 1 Закону України «Про рекламу».
При цьому обставина відсутності рекламних слоганів, закликів до придбання товару, інформації про знижки чи спеціальні пропозиції сама по собі не виключає рекламного характеру поширюваної інформації, оскільки заборона, встановлена пунктом 8 частини другої статті 22 Закону України «Про рекламу», поширюється також на рекламу торговельних марок та інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої.
Таким чином, розміщення на фасаді магазину зображень торговельних марок алкогольних напоїв є зовнішньою рекламою алкогольної продукції у розумінні Закону України «Про рекламу», що прямо заборонено пунктом 8 частини другої статті 22 зазначеного Закону.
Також частиною сьомою статті 22 Закону України «Про рекламу» встановлено обов`язок супроводжувати рекламу алкогольних напоїв попередженням про шкоду надмірного споживання алкоголю.
Факт відсутності такого попередження на спірному рекламному носії позивачем не спростований та підтверджується наявними у справі фотоматеріалами.
Щодо доводів позивача про відсутність доказів того, що він є рекламодавцем або розповсюджувачем реклами, суд зазначає, що спірне зображення було розміщено безпосередньо на фасаді магазину, господарську діяльність у якому здійснює позивач. Крім того, відповідачем направлялися вимоги про надання документів та пояснень щодо розміщення спірної реклами, однак відповідна інформація позивачем надана не була.
При цьому саме позивач як особа, яка використовує приміщення та здійснює підприємницьку діяльність у відповідному об`єкті торгівлі, мав можливість надати докази на підтвердження того, що він не є рекламодавцем чи розповсюджувачем спірної реклами, проте таких доказів до суду не подано.
Отже, суд дійшов висновку про наявність у діях позивача порушення вимог пункту 8 частини другої статті 22 Закону України «Про рекламу».
Щодо рішення від 23.04.2026 № 60 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, за неподання інформації щодо вартості розповсюдження реклами з порушенням вимог законодавства про рекламу, суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР регламентовано, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Судом встановлено, що на адресу позивача направлено лист-вимогу від 10.04.2026 №вих-01-27/07.4/1625, за змістом якої відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» зобов`язано відповідача надати письмові пояснення та/або заперечення з приводу виявлених правопорушень; копію свідоцтва про державну реєстрацію або витягу (виписки) з ЄДРПОУ; вартість вищезазначеної розповсюдженої реклами виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встан6овлені Податковим кодексом України; дозвіл на розміщення зовнішньої реклами; підтвердження усунення порушення у вигляді фотофіксації. Встановлено строк для надання інформації до 21.04.2026.
Також повідомлено, що розгляд справи про порушення вимог законодавства про рекламу буде проведено 23.04.2026 о 10 год 30 хв. в приміщенні Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області за адресою: 36000, м. Полтава, узвіз Воскресенський, 7.
Лист від 10.04.2026 №вих-01-27/07.4/1625 направлено засобами поштової кореспонденції за адресою місцезнаходження та за адресою здійснення підприємницької діяльності Позивача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.04.2026 № R067146397830 та № R067146398844 /а.с. 47/.
ФОП ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилась, причин неявки не повідомила та не надала на вимогу відповідача запитуваних документів та інформації.
23.04.2026 складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу», а саме: у встановлений у вимозі від 10.04.2026 №вих-01-27/07.4/1625 термін не надано інформації та документів про вартість розповсюдженої реклами з порушенням вимог п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу».
Рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23.04.2026 № 60 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, за неподання інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною 2 статті 26 Закону України "Про рекламу", центральному органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень /а.с. 49 - зі звороту/ накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700,00 грн.
Відтак суд виснує, що відповідачем дотримано процедуру притягнення позивача до відповідальності, складено протоколи про порушення законодавства про рекламу, прийнято рішення про початок розгляду справ, повідомлено позивача про дату, час та місце їх розгляду, а також надано можливість подати пояснення та документи. Водночас позивач не скористався наданим йому правом та не надав запитувані документи.
Тобто, відповідачем доведено обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій за порушення приписів ч. 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР.
Отож оскаржувані рішення про накладення штрафів прийняті уповноваженою посадовою особою відповідача у межах наданих повноважень, з дотриманням вимог Закону № 270/96-ВР та порядку №693, а розмір накладених штрафів відповідає вимогам ст. 27 Закону 270/96-ВР.
Судом не встановлено порушень відповідачем процедури притягнення позивача до відповідальності, які могли б бути підставою для визнання оскаржуваних рішень протиправними і їх скасування.
За таких обставин суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
З огляду на відмову у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (вул. Воскресенський узвіз, буд. 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ 40358617) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва