Справа № 569/9191/26

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
01 червня 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Наумов С.В., з участю секретаря судових засідань Канавської З.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , захисників – адвокатів Кхатера Ф.Е., Парчука С.В., прокурора Джуса А.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Рівненської міської ради, за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.,
- зміст ст. 268 КУпАП. - ОСОБА_1 роз`яснено,
в с т а н о в и в:
В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходяться справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, які об`єднані в одне провадження.
Згідно протоколів про адміністративні правопорушення № 189 та № 190 від 16.04.2026 року ОСОБА_1 будучи депутатом Рівненської міської ради восьмого скликання, 20.11.2025 на пленарному засіданні 35 сесії Рівненської міської ради, не повідомив про наявність конфлікту інтересів та взяв участь у голосуванні «за» проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя».
У вказаних протоколах зазначено, що приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у наявності корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», за зверненням якого готувався проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя».
Голосуючи «за» відповідний проект рішення ОСОБА_1 тим самим використав свої службові повноваження, наявний у нього приватний інтерес, який міг суперечити інтересам територіальної громади міста Рівного, а саме у вигляді об`єктивності і неупередженості у прийнятті рішень.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинивши адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Допитаний в судовому засіданні директор ТОВ «С-КАПІТАЛ» ОСОБА_2 пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий, при цьому в трудових чи службових відносинах з останнім не перебуває. Виступав одноосібним ініціатором звернення до Рівненської міської ради, щодо розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя». Звернення подавав з метою подальшого розуміння архітектурного розвитку міста Рівного. Наміру здійснювати багатоквартирне житлове будівництво на вказаній земельній ділянці не мав. Повідомив, що ОСОБА_1 не знав про підготовку звернення ТОВ «С-КАПІТАЛ» до Рівненської міської ради, щодо розроблення ДПТ до моменту його подання. Текст звернення з ОСОБА_1 не узгоджувався. ОСОБА_1 не давав жодних вказівок, щодо подання звернення. Контроль за розглядом звернення Рівненською міською радою ОСОБА_1 не здійснював. Питання голосування на сесії Рівненської міської ради щодо цього проекту рішення з ОСОБА_1 не обговорювалося. Фактичного впливу на підготовку, подання або супровід звернення ТОВ «С-КАПІТАЛ» зі сторони ОСОБА_1 не було.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав. Просив суд провадження по справах закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Зазначив, що голосуючи «за» проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя» він керувався виключно інтересами територіальної громади міста Рівне, будь-якого приватного інтересу чи особистої зацікавленості не мав, жодним чином не контролює та не впливає на ведення господарської діяльності ТОВ «С-КАПІТАЛ», не є кінцевим бенефіціарним власником вказаного СГ, а тому в даному випадку реальний конфлікт інтересів не виникає.
Захисники ОСОБА_3 - адвокати Кхатер Ф.Е. та Парчук С.В. просили провадження по справам закрити за відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки приватний інтерес ОСОБА_1 у голосуванні за розроблення ДПТ на відповідній земельній ділянці, що надає можливість зміни зонінгу в інтересах ТОВ «С-КАПІТАЛ», не доведені поза розумним сумнівом. Умислу на вчинення інкримінованих правопорушень ОСОБА_1 також не мав, оскільки керувався виключно громадськими інтересами. В даному випадку відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона правопорушення, а також особиста зацікавленість ОСОБА_1 нічим не доведена.
Прокурор Джус А.Г. в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки його вина доводиться зібраними доказами. Приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у наявності корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», за зверненням якого готувався проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя». Голосуючи «за» відповідний проєкт рішення депутат ОСОБА_1 діяв з метою отримання прибутку ТОВ «С-КАПІТАЛ» тим самим використав свої службові повноваження, наявний у нього приватний інтерес, який суперечив інтересам територіальної громади міста Рівного, а саме у вигляді об`єктивності і неупередженості у прийнятті рішень. В ОСОБА_1 був реальний конфлікт інтересів та він не повідомив про це колегіальний орган і голосував в умовах реального конфлікту інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка, захисників, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, прокурора, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, які відбулись 25.10.2020, ОСОБА_1 обрано депутатом Рівненської міської ради восьмого скликання.
За ч. 1, ч. 3 ст. 8 3акону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, а саме: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах, керуватися у своїй діяльності загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності. На депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «По статус депутатів місцевих рад», ч. 6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.
Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.
Отже, депутати місцевих рад, які, крім конституційних гарантій, закріплених у ст. 38 Конституції України, відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» користуються ухвальним голосом з усіх питань, що розглядаються на засіданнях рад та їх органів, до складу яких вони входять. Тобто, до інтересів представницьких повноважень відноситься голосування на сесіях ради.
Матеріалами справи встановлено, що 30.09.2025 на адресу Рівненської міської ради надійшло звернення від ТОВ «С-КАПІТАЛ» про надання дозволу на розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя», з метою визначення порядку організації транспортного і пішохідного руху, порядку комплексного благоустрою та озеленення прилеглої території до майданчика будівництва.
На підставі звернення ТОВ «С-КАПІТАЛ» було підготовлено проект рішення Рівненської міської ради, задля забезпечення комплексності забудови території, уточнення червоних, жовтих, блакитних, зелених ліній та ліній регулювання забудови, уточнення меж всіх обмежень у використанні земель згідно із законодавством, державними будівельними нормами, санітарно-гігієнічними нормами, спеціальною документацією, відображення існуючих земельних ділянок та їх функціонального використання, визначення функціонального призначення окремих земельних ділянок, визначення параметрів забудови окремих земельних ділянок, визначення містобудівних умов та обмежень, деталізації планувальної структури території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території.
20.11.2025 на пленарному засіданні 35 сесії Рівненської міської ради прийнято рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя».
Згідно протоколу № 69 пленарного засідання 35-ї сесії Рівненської міської ради та поіменного голосування ОСОБА_1 прийняв участь у голосуванні «за» вказане рішення.
Таким чином, зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у наявності корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», за зверненням якого готувався проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя».
Голосуючи «за» відповідний проект рішення ОСОБА_1 тим самим використав свої службові повноваження, наявний у нього приватний інтерес, який міг суперечити інтересам територіальної громади міста Рівного, а саме у вигляді об`єктивності і неупередженості у прийнятті рішень.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З наведеного слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є народні депутати України, депутати Верховної ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.
Таким чином, ОСОБА_1 будучи депутатом Рівненської міської ради, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, а отже, на нього поширюються обмеження та зобов`язання, передбачені вказаним Законом.
Ч. 1, ч. 3 ст. 8 3акону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, а саме: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах, керуватися у своїй діяльності загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності. На депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «По статус депутатів місцевих рад», ч. 6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.
Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.
Отже, депутати місцевих рад, які, крім конституційних гарантій, закріплених у ст. 38 Конституції України, відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» користуються ухвальним голосом з усіх питань, що розглядаються на засіданнях рад та їх органів, до складу яких вони входять. Тобто, до інтересів представницьких повноважень відноситься голосування на сесіях ради.
В двох протоколах про адміністративні правопорушення, в яких викладені обставини, що інкримінуються ОСОБА_1 зазначено наступне. Його приватний інтерес полягав у наявності корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», за зверненням якого готувався проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя». Голосуючи «за» відповідний проект рішення ОСОБА_1 тим самим використав свої службові повноваження, наявний у нього приватний інтерес, який міг суперечити інтересам територіальної громади міста Рівного, а саме у вигляді об`єктивності і неупередженості у прийнятті рішень.
Відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
Відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає у випадку вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Диспозиції цієї статті є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок особи, у якої виник конфлікт інтересів (потенційний чи реальний) та яка перебуває в колегіальному органі, повідомити колегіальний орган про конфлікт інтересів.
За ч. 1 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», особливості врегулювання конфлікту інтересів у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутатів місцевих рад, визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.
Так, правила врегулювання конфлікту інтересів у діяльності зазначеної у протоколі особи визначені ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою прийняття відповідних рішень (голосування) депутатом на засіданні місцевої ради може здійснюватися за умови повідомлення про конфлікт інтересів та дотримання правил врегулювання конфлікту інтересів, передбачених цією статтею.
Згідно з приміткою ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.
Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко встановити, що: а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі, і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення
Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Отже, конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним, тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.
Окрім цього, аналіз термінів "потенційний інтерес" та "реальний інтерес", які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року N 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р.А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.
Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Окрім цього, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу нате, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.
За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується особи і яку вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Із суб`єктивної сторони правопорушення, передбачені ст. 172-7 КУпАП характеризуються умисною формою вини.
Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
З аналізу вищевказаних норм права суд приходить до висновку, що само по собі наявність у депутата ОСОБА_1 корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», за зверненням якого готувався проєкт рішення № 7419, відносно якого міською радою приймалось вищевказане рішення, не свідчить про наявність приватного інтересу депутата ОСОБА_1 під час голосування за відповідне рішення ради.
Матеріалами справи встановлено, що депутат Рівненської міської ради ОСОБА_1 будучи засновником відповідного суб`єкта господарювання, не мав вирішального впливу в Товаристві, у тому числі, на директорсько-бухгалтерський склад, не вів господарську діяльність від імені Товариства, не приймав щодо Товариства ключових рішень, а також не був жодним чином обізнаний про наміри ТОВ «С-КАПІТАЛ» чи АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», щодо забудови відповідної земельної ділянки та можливого отримання прибутку з цього, що свідчить про відсутність суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 і його повноваженнями, як депутата.
Таким чином, в даному випадку відсутній факт реального конфлікту інтересів, тобто наявність приватного інтересу або особистої зацікавленості.
Також у матеріалах справи відсутні докази того, що приватний інтерес або особиста зацікавленість ОСОБА_1 суперечить службовим чи представницьким повноваженням та що така суперечність реально впливала на об`єктивність чи неупередженість при прийнятті ним рішень.
Складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Вказані протоколи про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 не містять доказів та обґрунтування наявності його умислу на вчинення інкримінованих йому адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Суть правопорушення в протоколах вказана узагальнено та формально, вона не конкретно викладена, оскільки конфлікт це суперечність, а в чому полягає в даному випадку приватний інтерес або особиста зацікавленість ОСОБА_1 та його суперечність між представницькими повноваженнями, як депутата міської ради і яким чином це впливало на об`єктивність або неупередженість прийнятих ним рішень не зрозуміло і реальний конфлікт інтересів не вбачається.
Не конкретність звинувачення порушує право на захист ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Отже, дія статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюється на обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень пред`явлених у встановленому Законом порядку.
Право на захист особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з головних підвалин справедливого правосуддя, а вищезазначені недоліки є суттєвими, тому що відсутність чіткого, конкретного та вірного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, порушують право обвинуваченого на захист.
Згідно ч. 1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Окрім цього, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
У частині першій статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено:
територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр;
представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;
загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону;
склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку;
правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради.
Відповідно до частини другої статті 2 названого Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
У частині першій статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
У статті 45 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.
Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори.
Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради.
Згідно з частиною дванадцятою статті 46 Закону № 280/97-ВР сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.
Як вбачається зі змісту Регламенту Рівненської міської ради восьмого скликання (із відповідними змінами та доповненнями) (за посиланням – https://rivnerada.gov.ua/portal/view-content/2432), затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 18 листопада 2021 року «Про затвердження Регламенту Рівненської міської ради восьмого скликання» за № 1619, пленарне засідання є правомочним за умови участі в ньому більше половини від загального складу Рівнеради. Участь депутатів у пленарному засіданні визначається за їхніми підписами під час реєстрації, яка проводиться перед початком засідання, а також системою електронного голосування, в тому числі в ході пленарного засідання. Дані щодо присутності оголошує секретар міської ради на початку засідання (п. 31.1 ст. 31 Регламенту). У разі відсутності необхідної кількості депутатів головуючий за згодою голів фракцій може перенести початок пленарного засідання на годину для виклику відсутніх депутатів або перенести засідання на іншу дату. Дата наступного засідання оголошується під час оголошення про перенесення засідання (п. 31.2 ст. 31 Регламенту).
Рішення Рівнеради приймається на її пленарному засіданні. Рішення вважається прийнятим, якщо воно набрало не менше 22 голосів, крім питань, щодо яких визначено іншу кількість голосів для ухвалення рішення. Депутат, що був відсутній під час голосування, не може подати свій голос після завершення голосування. Також депутат не має права відкликати свій голос після голосування (п. 42.2 ст. 42 Регламенту).
Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частини четверта, шоста статті 49 Закону № 280/97-ВР).
Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР).
У статті 59-1 цього Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.
Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.
З аналізу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу.
Визначено правовий статус депутата місцевої ради. Передбачено обов`язки кожного депутата та порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів.
З аналізу частини другої статті 59-1 Закону № 280/97-ВР вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію ради.
Необхідно зважати, що у названому Законі надано визначення постійної комісії та її повноваження.
У частині першій статті 47 Закону № 280/97-ВР закріплено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.
Отже, як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії.
Тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна. Такий висновок ґрунтується на тому, що певна кількість депутатів входить до постійної комісії, яка у обов`язковому порядку має бути створена відповідною радою саме для запобігання та урегулювання конфлікту інтересів у депутата ради.
З матеріалів справи вбачається, що при підготовці до відповідної сесії Рівненської міської ради, зокрема, 08.10.2025 постійною комісією з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування розглядалося питання № 2 у порядку денному, а саме: Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя (вх. № 10265 від 06.10.2025).
Інформація по вказаному питанню надавалася в. о. начальника Управління містобудування та архітектури – головним архітектором міста, ОСОБА_4 .
У ході обговорення відповідного проєкту рішення членами постійної комісії не встановлено будь-якого приватного інтересу чи особистої зацікавленості у діях депутата Рівненської міської ради ОСОБА_1 .
За результатами розгляду постійна комісія одноголосно ухвалила: Підтримати проєкт рішення Рівненської міської ради «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя».
Якщо Законом № 280/97-ВР врегульовано правовий статус, склад та повноваження і порядок дій органів місцевого самоврядування, то терміни «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів», «неправомірна вигода», «подарунок» вживаються у значенні, наведеному в Законі № 1700-VII, що прямо зазначено у примітці до статті 59-1 названого Закону.
Закон № 1700-VII визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень.
У статті 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються:
близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта;
потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Статтею 3 Закону № 1700-VII визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно пунктів 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Зокрема, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:
1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;
2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;
3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;
4) вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
У статті 35 Закону № 1700-VII передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування
Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.
Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.
Разом з тим у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.
Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839 (далі - Методичні рекомендації) зазначено, що за частиною другою статті 35 Закону № 1700-VII член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу.
Орган, наділений спеціальною компетенцією - Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), відповідно до пункту 15 статті 11 Закону № 1700-VII витлумачив застосування положень статті 59-1 Закону № 280/97-ВР та частини другої статті 35 Закону № 1700-VII, зазначивши, що у такій ситуації перевагу має спеціальний закон, яким є Закон № 1700-VII.
Крім того, у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII передбачено, що про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається.
Таким чином, з урахуванням вимог статті 59-1 та 47 Закону № 280/97-ВР, в разі наявності у депутата Рівненської міської ради ОСОБА_1 потенційного чи реального конфлікту інтересів під час участі у голосуванні та голосуванні «за» проєкт рішення № 7419 «Про розроблення детального плану території на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0361 та прилеглу територію орієнтовною площею 0,7 га в районі стадіону «Авангард» та набережної річки Устя», підготовлений за зверненням ТОВ «С-КАПІТАЛ», про такий конфлікт інтересів мав би заявити не тільки депутат ОСОБА_1 , а й голова чи будь-який інший член профільної комісії Рівнеради, яка попередньо вивчала це питання, а також будь-який інший депутат Рівненської міської ради.
З урахуванням відсутності таких заяв та зауважень під час відповідного засідання постійної комісії, а також відповідного пленарного засідання Рівнеради, на думку суду, наявність приватного майнового інтересу у депутата ОСОБА_1 під час голосування «за» проєкт рішення № 7419, зокрема, у зв`язку із наявністю в останнього корпоративних прав у АТ «ЗНВКІФ «Стоград-Інвест», яке входило до складу засновників ТОВ «С-КАПІТАЛ», не вбачається.
Згідно з частиною першою статті 67 Закону № 1700-VII нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування.
У світі існує чітке бачення того, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31 жовтня 2003 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 2010 року, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (далі - Конвенція ООН проти корупції).
Частиною першою статті 5 Конвенції ООН проти корупції передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.
Кожна Держава-учасниця прагне, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, створювати, підтримувати й зміцнювати такі системи, які сприяють прозорості й запобігають виникненню конфлікту інтересів (частина четверта статті 7 Конвенції ООН проти корупції).
Згідно із частиною четвертою статті 8 Конвенції ООН проти корупції кожна Держава-учасниця розглядає, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, можливість запровадження заходів і систем, які сприяють тому, щоб державні посадові особи повідомляли відповідним органам про корупційні діяння, про які їм стало відомо під час виконання ними своїх функцій.
Статтею 19 Конвенції ООН проти корупції встановлено, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисного зловживання службовими повноваженнями або службовим становищем, тобто здійснення будь-якої дії чи утриманні від здійснення дій, що є порушенням законодавства, державною посадовою особою під час виконання своїх функцій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.
Статтею 34 Конвенції ООН проти корупції врегульовано щодо наслідків корупційних діянь, а саме з належним урахуванням добросовісно набутих прав третіх осіб кожна Держава-учасниця вживає заходів, відповідно до основоположних принципів свого внутрішнього права, щоб врегулювати питання про наслідки корупції. У цьому контексті Держави-учасниці можуть розглядати корупцію як фактор, що має значення в провадженні про анулювання або розірвання контрактів, або відкликання концесій або інших аналогічних інструментів, або вжиття заходів для виправлення становища, яке склалося.
Саме ці вимоги Конвенції ООН проти корупції знайшли своє відображення та уточнення у відповідних нормах Закону № 1700-VII.
Тому частину першу статті 67 Закону № 1700-VII не можна розглядати окремо і без співставлення з вимогами статі 35 названого Закону щодо імперативної заборони, у тому числі і депутату місцевої ради, брати участь у прийнятті рішення органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
Таким чином, із наведного слідує, що депутат Рівненської міської ради восьмого скликання ОСОБА_1 вказану норму не порушив. При цьому, не лише депутат місцевої ради був зобов`язаний запобігати конфлікту інтересів, в разі його наявності. Такий обов`язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, який обізнаний, або міг бути обізнаний, в тому числі, з відкритих інформаційних джерел, з наявністю конфлікту інтересів у іншого депутата місцевої ради (статті 59-1 та 47 Закону № 280/97-ВР).
Аналогічна правова позиці викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі за № 442/730/17 (провадження за № 14-557цс18), що підлягає застосуванню відповідно до ст.ст. 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, дослідивши надані матеріали, заслухавши прокурора, захисників та ОСОБА_1 , враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, суд вважає, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, слід відмовити, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов