ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/744/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В., (доповідач) 
суддів: Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В., 
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Байда В.В.;
від відповідача: Костікова Є.В.;
перевіривши матеріали апеляційної скарги Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 (суддя Назаренко Н.Г., повний текст якого підписаний 15.04.2026) у справі № 904/744/26,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА"
про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі - відповідач) заборгованість у загальному розмірі 11 493 910,61 грн, з яких: основний борг у розмірі 9 830 824,21 грн, 3% річних у розмірі 128 696,37 грн, пеня в розмірі 1 318 617,42 грн, інфляційні втрати в розмірі 215 772,61 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.08.2023 між ТОВ “Газорозподільні мережі України”, в особі Криворізької філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” та Комунальним підприємством теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" було укладено Заяву-приєднання № 42АТ501-281-2023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2498.
За період з вересня по грудень 2025 року позивачем було надано відповідачу послуг з розподілу природного газу на загальну суму 19 581 576,55 грн, відповідачем було сплачено за вищевказаний період 9 750 752,23 грн, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 19.02.2026 рахується заборгованість за договором розподілу природного газу, укладеного між сторонами шляхом подання відповідачем Заяви-приєднання № 42АТ501-281-2023, в загальному розмірі 9 830 824, 21 грн.
Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов договору не здійснив оплату послуг з розподілу газу за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 9 830 824,21 грн за листопад 2025 року - грудень 2025 року, що підтверджується актами про надання послуг з розподілу природного газу.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 у справі №904/744/26 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” пеню в розмірі 636 603,19 грн., 3 % річних у розмірі 123 869,62 грн., інфляційні втрати в розмірі 215 772,61 грн. та судовий збір у розмірі 19 570,34 грн. Закрито провадження у справі №904/744/26 в частині стягнення основного боргу в розмірі 9 830 824,21 грн. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Криворізька філія Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 у справі №904/744/26 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 636 603,19 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди позивача з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення на 50% розміру заявленої до стягнення пені та відмови у задоволенні позову про стягнення пені у розмірі 636 603,19 грн. На переконання апелянта, оскаржуване рішення в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за умови нез`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам спору. 
Скаржник наголошує, що місцевий господарський суд, зменшуючи розмір неустойки, взагалі не дослідив майновий стан позивача та не дотримався обов`язкового балансу інтересів обох сторін правовідносин.
Апелянт зазначає, що відповідач був достеменно обізнаний про умови договору та покладену на нього відповідальність у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Оскільки виконання зобов`язань за договором розподілу природного газу не ставиться в залежність від дій третіх осіб (кінцевих споживачів) або відсутності коштів на рахунках боржника, підстави для звільнення відповідача від відповідальності чи для виняткового зменшення пені були відсутні. Крім того, послуги з розподілу природного газу, що надавалися позивачем, є технологічною основою для власної господарської діяльності відповідача з постачання теплової енергії та отримання ним доходу.
Скаржник акцентує увагу на тому, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» є підприємством стратегічного значення для економіки, суспільства та безпеки держави. В умовах воєнного стану та збройної агресії російської федерації позивач обмежений у законодавчому праві припиняти або обмежувати газорозподіл боржникам, через що спостерігається стрімке зростання дебіторської заборгованості та системне порушення платіжної дисципліни з боку споживачів. За таких обставин несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем безпосередньо погіршує фінансове становище апелянта, створює додаткові фінансові ризики та перешкоджає безпечному й безперебійному забезпеченню енергоресурсами населення та промислових об`єктів. Суд першої інстанції не врахував, що тариф позивача є регульованим і також не перекриває всіх його поточних витрат, а відповідач не був обмежений у виборі інших способів виконання зобов`язань, зокрема шляхом залучення кредитних коштів чи оптимізації власних витрат.
Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені в розмірі 636 603,19 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач у відзиві зазначає, що у своїх заявах по суті справи в суді першої інстанції позивач жодним чином не посилався на погіршення власного фінансового стану чи його критичність для регіону, а також не надав жодних доказів на підтвердження таких обставин. Оскільки судом досліджуються виключно наявні в матеріалах справи докази, місцевий господарський суд був позбавлений можливості об`єктивно оцінити майновий стан позивача через процесуальну бездіяльність останнього. Відповідач наголошує, що скаржник не надав належних доказів погіршення майнового стану та постійного зростання дебіторської заборгованості підприємства і до самої апеляційної скарги, що свідчить про недоведеність цих тверджень.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач зауважує, що скаржник сам визнає наявність у суду дискреційних повноважень щодо зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на власний розсуд, з урахуванням фактичних обставин справи та балансу інтересів сторін. Реалізація судом першої інстанції цього законодавчо закріпленого права з метою запобігання перетворенню пені на каральну санкцію чи спосіб збагачення кредитора не становить порушення норм матеріального або процесуального права. Позивач, у супереч вимогам статей 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, не виконав свого обов`язку з доказування обставин, на які він посилається, та самостійно несе ризик настання наслідків невчинення відповідних процесуальних дій. 
За таких обставин суд першої інстанції повно і всебічно оцінив наявні докази, врахував причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, дотримався принципів розумності, справедливості та актуальної судової практики, у зв`язку з чим відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Левшина Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 апеляційну скаргу Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 по справі № 904/744/26 залишиено без руху, надано апелянту 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме доплатити судовий збір у сумі 1 228,65 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, докази чого надати суду.
На виконання вимог ухвали, 08.05.2026 у строк встановлений судом для усунення недоліків, через підсистему "Електронний суд" від скаржника надійшла заява від 08.05.2026 про усунення недоліків, відповідно до якого останнім надано докази доплати судового збору у розмірі 1 228,65 грн. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 по справі № 904/744/26.Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.06.2026.

У судове засідання 10.06.2026 з`явився представник позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Відповідач також з`явився у судове засідання та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 

У судовому засіданні 10.06.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови НКРЕКП №1389 від 28.07.2023 року “Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ "Газорозподільні мережі України", діяльності з розподілу природного газу”, позивачу змінено місце провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ "Газорозподільні мережі України" на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ “КРИВОРІЖГАЗ”, а також про необхідність здійснення споживачами природного газу оплати за надані послуги розподілу природного газу з 01 серпня 2023 року на рахунок ТОВ "Газорозподільні мережі України".
Таким чином, з 01.08.2023 року ТОВ “Газорозподільні мережі України”, в особі Криворізької філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” має право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України".
01.08.2023 року між ТОВ “Газорозподільні мережі України”, в особі Криворізької філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” (далі– Позивач, Криворізька філія) та Комунальним підприємством теплових мереж “Криворіжтепломережа” (далі – Відповідач) було укладено Заяву-приєднання № 42АТ501-281-2023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2498 (надалі - Договір).
Згідно п. 1.3 Договору, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У відповідності до п. 2.1. Договору, за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.
Згідно п. 6.1 Договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно до п. 6.3 Договору, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРС. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Згідно п. 6.4 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. (п. 6.6. договору).
Пунктом 6.8. Договору передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно п. 1 гл. 6 розділу VI Кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Згідно до п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Отже, нарахування за послугу з розподілу природного газу споживачам - виробникам теплової енергії будуть здійснюватися у продовж неопалювального періоду, незалежно від обсягів споживання в поточному розрахунковому періоді, в тому числі споживання на рівні 0 куб.м.
Вартість послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності на кожний місяць 2025 року для КПТМ “КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА” становить 4 062 813,51 грн.
Тариф на послуги розподілу природного газу складає 0,53 грн. за 1 м.куб на місяць (без ПДВ) - Постанова НКРЕКП від 30.12.2022 року № 1944.
Позивачем здійснено на об`єкти Відповідача розподіл природного газу:
- вересень 2025 нараховано 4 875 376,15грн. згідно Акту № 4690 про надання послуг з розподілу від 30.09.2025
- жовтень 2025 нараховано 4 875 376,19 грн. згідно Акту № 5222 про надання послуг з розподілу від 31.10.2025
- листопад 2025 нараховано 4 915 412,15 грн. згідно Акту № 5739 про надання послуг з розподілу від 30.11.2025
- грудень 2025 нараховано 4 915 412,06 згідно Акту № 6276 про надання послуг з розподілу від 31.12.2025
Загальна вартість послуг становить 19 581 576,55 грн.
Відповідачем було сплачено за вищевказаний період 9 750 752,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 15330 від 29.01.2026 на суму 909 810,10 грн., № 15365 від 915 412,15 грн., №15466 від 10.02.2026 на суму 3 050 153,90 грн., № 15467 від 10.02.2026 на суму 449 846,10 грн., №15712 від 17.02.2026 на суму 2 925 000,00 грн., № 15771 від 18.02.2026 на суму 1 500 530,09 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем рахується заборгованість за договором розподілу природного газу, укладеного між сторонами шляхом подання відповідачем Заяви-приєднання № 42АТ501-281-2023, в загальному розмірі 9 830 824,21 грн.
Позивач зазначає, що існування заборгованості КПТМ “КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА” перед ТОВ “Газорозподільні мережі України” в особі Криворізької філії Товариства в розмірі 18 063 469,90 грн станом на 31.10.2025 року підтверджується підписаним сторонами Актом № 918 взаємних розрахунків по стану за період: січень 2025 – жовтень 2025 між Криворізькою філією ТОВ “Газорозподільні мережі України” і КПТМ “КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА” за договором 42АТ501-281-2023 від 01.08.2023.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 636 603,19 грн та вимога ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі. 

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені, зазначаючи, що таке зменшення є безпідставним та здійсненим із порушенням норм матеріального права. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно втрутився у погоджений сторонами розмір відповідальності, визначений договором, та не навів належних правових і фактичних підстав для його зменшення.
Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 70%, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для його часткового задоволення шляхом зменшення пені на 50%, з огляду на наступне.
Колегія суддів враховує, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. 
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. 
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. 
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. 
Штрафні санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 67/1346/15-ц. 
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. 
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. 
При цьому, ані у зазначених нормах, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. 
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливим непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18. 
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду. Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/12429/16. 
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проте, у даному випадку наявні виняткові обставини для зменшення обґрунтовано нарахованого розміру пені з огляду на те, що наведені у клопотанні відповідача та підтверджені наявними у матеріалах справи доказами обставини чітко відображають специфіку діяльності Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" як соціально значущого підприємства критичної інфраструктури. 
З зібраних у справі доказів, зокрема Звіту про фінансові результати Відповідача, вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" є підприємством критичної інфраструктури, яке виконує життєво важливу функцію із безперебійного забезпечення тепловою енергією населення, лікарень, шкіл та інших бюджетних установ великого промислового регіону. Специфіка діяльності відповідача полягає у законодавчому регулюванні тарифів та особливому порядку розрахунків, що зумовлює його об`єктивну фінансову скруту (збитковість), яка додатково ускладнюється загальноекономічними факторами особливого періоду. За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що стягнення неустойки у повному (незменшеному) розмірі призведе до надмірного фінансового обтяження стратегічного для життєдіяльності міста підприємства, що може поставити під загрозу стабільне надання комунальних послуг споживачам.
Окремо колегія суддів наголошує на ризиках процесуальної поведінки сторін у контексті статей 13, 74 ГПК України. Позивач, зазначаючи в апеляційній скарзі про погіршення власного майнового стану, стрімке зростання дебіторської заборгованості та кризовий характер умов роботи оператора ГРМ, не надав на підтвердження цих обставин жодного належного та допустимого доказу ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції. 
Згідно з частиною 4 статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням нею процесуальних дій, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку твердженням апелянта за відсутності їх документального підтвердження.
Натомість, визначальним фактом добросовісності Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" є наявний у матеріалах справи факт повного добровільного погашення всієї суми основного боргу 9 830 824,21 грн на початкових етапах судового процесу, що свідчить про безумовне виконання підприємством своєї стимулюючої функції в межах задіяного інституту відповідальності. 
За таких умов стягнення пені в повному обсязі призвело б до порушення балансу майнових інтересів сторін, перетворивши цивільно-правову санкцію на інструмент карального стягнення та надмірного збагачення кредитора за рахунок боржника, що прямо суперечить засадам розумності, добросовісності і справедливості.
При цьому колегія суддів враховує, що позивач внаслідок повного задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення інфляційних втрат 215 772,61 грн та 3% річних 123 869,62 грн отримав належне відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, а також компенсацію (плату) від боржника за строк користування утримуваними грошовими коштами.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції за результатами оцінки фактичних обставин справи прийняв правомірне по суті рішення про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення пені на 50%. 
Реалізувавши дискреційні повноваження, визначені статтею 551 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України та пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, та збалансувавши інтереси сторін, місцевий господарський суд не припустився порушень норм матеріального або процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин справі, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2026 у справі № 904/744/26 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена та підписана 11.06.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Г.В. Левшина