ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/3602/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним Ніжинської окружної прокуратури, що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:
Ніжинська окружна прокуратура, що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації (далі також позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі також відповідач), у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щодо неукладення з Управлінням містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації охоронного договору на частину об`єкта культурної спадщини – пам`ятки архітектури місцевого значення «Магазин», площею 47 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, визначених положеннями Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768;
зобов`язати ОСОБА_1 упродовж одного місяці з дати набрання рішення суду законної сили укласти з Управлінням містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини «Магазин», площею 47 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 на умовах і в порядку, визначених положеннями Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення вимог статі 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», новий власник-відповідач не уклав охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення з Управлінням містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації. Вказане зумовило звернення прокуратури до суду з цим позовом в інтересах держави.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 11.03.2026 відповідач звернувся до Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації відповідним листом та надав необхідні документи для заключення охоронного договору. На даний час відбувається підготовка охоронного договору, відповідач не ухилявся від заключення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення «Магазин» , який розташований по вул. Гоголя, 13а/2. Враховуючи, що підготовка охоронного договору потребує часу, і не залежить відповідача, просить врегулювати питання керуючись статтею 190 Кодексу адміністративного судочинства України та надати час для примирення сторін до 01.10.2026 року.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 запропоновано Ніжинській окружній прокуратурі, що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації надати пояснення щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про надання строку для примирення сторін у справі у строк до 19.05.2026.
13.05.2026 (згідно вхідного штампу суду) від представника Ніжинської окружної прокуратури за допомогою системи «Електронний суд» надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 05.05.2026, у яких зазначив, що органи та особи, які визначені у статті 53 КАС України і звертаються до адміністративного суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права закінчувати справу примиренням (частини 1 статті 54 КАС України). Крім того, відповідно до частини 6 статті 47 КАС України суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси. У зв`язку з відсутністю у органів прокуратури процесуального права та обов`язку закінчувати справу примиренням, просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача у справі про надання часу для примирення, а позовні вимоги прокурора задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення сторін у справі за позовом Ніжинської окружної прокуратури, що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
01.06.2026 (згідно вхідного штампу суду) від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2026 заяву відповідача про закриття провадження у справі – повернуто без розгляду.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Об`єкт культурної спадщини – «Магазин», розташований по АДРЕСА_2 має охоронний № 100016-Чр та на підставі наказу Мінкультури від 21.12.2012 №1566 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що підтверджується Переліком об`єктів культурної спадщини у Чернігівській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення.
Рішенням Ніжинської міської ради від 11.04.2008 нежитловому приміщенню у будівлі по АДРЕСА_2 а присвоєна адреса АДРЕСА_1 .
На частину будівлі пам`ятки архітектури місцевого значення «Магазин», охоронний № 10016-Чр, а саме нежитлове приміщення загальною площею 47 кв.м, КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.06.2008 року виготовлено технічний паспорт.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 47 кв. м. перебуває у власності ОСОБА_1 з 16.04.2021 року
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.04.2021 року ОСОБА_1 придбав нежитлове приміщення, загальною площею 47 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 у фізичної особи ОСОБА_2 , яке належало їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2020 року.
Земельна ділянка площею 0,006 га, кадастровий номер 7410400000:04:001:0073, на якій розташоване нежитлове приміщення, перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 16.04.2021 року.
Відомості про право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 47 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2244609574104), внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.04.2021 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кострицею С.В. (індексний номер 57701387 від 06.04.2021), номер запису про право власності 41549727).
Листом від 06.02.2026 № 02.1-09/238 Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації повідомило Ніжинську окружну прокуратуру, що зокрема «Магазин» – пам`ятка архітектури місцевого значення (далі– Пам`ятка), охоронний №10016-Чр, датується поч. XX ст., розташована за адресою: вул. Гоголя, 13-а, м. Ніжин, Ніжинський район, Чернігівська область, взята на облік та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 21.12.2012 № 1566. Паспорт на Пам`ятку виготовлено у 2018 році. Охоронні договори на частини Пам`ятки що розташовані за адресами: вул. Гоголя, 13-а, Гоголя, 13а/2, Гоголя, 13а/3, Гоголя, 13а/4 не укладені. Власники (користувачі) частин Пам`ятки не зверталися до Управління щодо укладення охоронних договорів. На даний час, реалізація повноважень Управління щодо звернення до судових органів є неможливою через відсутність належного кадрового забезпечення, а саме кваліфікованого спеціаліста для представлення інтересів Управління
Вважаючи, що відповідач по справі не вчиняє жодних дій щодо укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, що викликає сумніви у його збереженні без покладення на відповідача законодавчо встановлених обов`язків, прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі Закон №1805-ІІІ).
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон № 1697-VII) визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз частини 3 статті 23 Закону № 1697-VII дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в одному з двох випадків: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 року у справі № 822/1169/17, від 10.04.2019 року у справі № 813/661/17, від 28.04.2021 року по справі № 160/13338/20.
Відповідно до частини 4 статті 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
У пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
У пункті 4 вказаного Рішення передбачено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Вказані висновки Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 23 Закону № 1697-VII.
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 року у справі № 815/724/15, від 17.10.2019 року у справі № 569/4123/16-а.
Конвенцією про охорону архітектурної спадщини (ратифікована Верховною Радою України 20.09.2006 та набрала чинності 01.04.2007) до об`єктів архітектурної спадщини, що підлягають охороні, віднесено пам`ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне завдання, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення (стаття 1 Конвенції).
Статтями 3 та 4 Конвенції передбачено, що кожна Сторона зобов`язується вживати правових заходів для охорони архітектури спадщини; запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об`єктів архітектурної спадщини; запобіганню спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.
Рекомендаціями про охорону на національному рівні культурної та природної спадщини, схваленої Генеральною конференцією Організації Об`єднаних Націй у 1972 році, наголошено на тому, що кожен предмет культурної та природної спадщини є унікальним і зникнення будь-якого такого предмета є невідновною та безповоротною втратою для цієї спадщини у зв`язку з чим, кожну країну на території якої знаходяться предмети культурної та природної спадщини, зобов`язано зберегти цю частини спадщини людства і забезпечити передачу майбутнім поколінням.
Суд зазначає, що збереження об`єктів культурної спадщини здійснюється задля можливості їх використання у суспільному житті в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь та є пріоритетним конституційним завданням держави. Оскільки культурна спадщина найпотужніша складова формування української ідентичності, її ефективне збереження, відновлення і відповідне використання є одним із провідних завдань держави у сфері культури.
Ефективне збереження, відновлення і відповідне використання культурної спадщини є одним із головних завдань держави у гуманітарній сфері.
Таким чином, захист таких пам`яток від руйнації, їх збереження для нинішнього і майбутніх поколінь, становить як державний, так і суспільний інтерес.
Суд, беручи до уваги наведені прокурором обґрунтування підстав позову, вважає, що у цьому конкретному випадку звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства має на меті захист суспільного інтересу територіальної громади, який збігається з інтересом держави, в особі Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної адміністрації, яке не вживає заходів щодо спонукання власника об`єкта культурної спадщини укласти охоронний договір у судовому порядку, прокурор діє відповідно до вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до статті 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Частиною першою статті 13 Закону №1805-ІІІ врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Згідно з підпунктом «б» частини першої статті 14 Закону №1805-ІІІ занесення до Реєстру пам`ятки місцевого значення здійснюється рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Частиною другою вказаної статті закріплено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Таким чином, об`єкт архітектури включається до Переліку щойно виявленого об`єкта культурної спадщини за умови, що відповідає ознакам та вимогам до об`єкту культурної спадщини для включення об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Як встановлено судом, на підставі наказу Мінкультури від 21.12.2012 №1566 об`єкт культурної спадщини – «Магазин», розташований по АДРЕСА_1 має охоронний № 100016-Чр та на підставі наказу Мінкультури від 21.12.2012 №1566 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Власником вказаного об`єкта є ОСОБА_1 .
Відповідно до частин першої та четвертої статті 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Частиною третьою статті 23 Закону №1805-III встановлено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі за текстом - Порядок №1768).
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`ятко-охоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що укладання охоронного договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Охоронний договір, що укладений на підставі статті 23 Закону №1805-III, згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18, є адміністративним договором.
Водночас суду звертає увагу, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Такий висновок сформульований Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16 та від 19.02.2021 у справі № 826/25854/15.
Суд зазначає, що на момент подання вказаного адміністративного позову згідно з матеріалами справи, від відповідача до Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації звернень щодо укладання охоронного договору не надходило.
Отже, відповідач не виконав обов`язок, передбачений статтею 23 Закону №1805-ІІІ щодо необхідності укладення охоронного договору щодо забезпечення збереження пам`ятки.
Щодо надання до суду листа від 11.03.2026 щодо звернення до Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації із заявою про укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини – «Магазин», розташований по вул. Гоголя 13а/4 та 13а/2 в м. Ніжині Чернігівської області, то суд зазначає, що оскільки відповідач лише після подання адміністративного позову почав вчиняти дії спрямовані на врегулювання спірних правовідносин та звернувся з питанням щодо укладення охоронного договору, це свідчить про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність судового захисту порушеного права.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо укладення охоронного договору щодо забезпечення збереження пам`ятки та зобов`язання відповідача укласти відповідний договір .
Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Ніжинської окружної прокуратури, що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щодо неукладення з Управлінням містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації охоронного договору на частину об`єкта культурної спадщини – пам`ятки архітектури місцевого значення «Магазин», площею 47 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, визначених положеннями Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
Зобов`язати ОСОБА_1 упродовж одного місяці з дати набрання рішення суду законної сили укласти з Управлінням містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини «Магазин», площею 47 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 на умовах і в порядку, визначених положеннями Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Ніжинська окружна прокуратура (вул.Овдіївська, 2, м.Ніжин, Чернігівська область, 16600, код ЄДРПОУ 02910114), що діє в інтересах Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації (пр-т Миру, 21-а, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 02498626).
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Повний текст рішення виготовлено 02 червня 2026 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА