ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/17798/20
адміністративне провадження № К/990/44519/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року (суддя - Кадникова Г.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (колегія у складі суддів: Шлай А.В., Кругового О.О., Божко Л.А.) в справі за позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати висновок Східного офісу Держаудитслужби, оприлюднений на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель 18 грудня 2020 року, про результати моніторингу закупівлі за кодом CPV ДК 021:2015 - код 45212000-6 - «Нове будівництво комплексу мультифункціональних майданчиків для занять ігровими видами спорту за адресою: проспект Конституції в м. Кам`янське Дніпропетровській області» (за ДК 021:2015 - код 45212000-6 Будівництво закладів дозвілля, спортивних культурних закладів, закладів тимчасового розміщення та ресторанів) (ідентифікатор закупівлі UA-M-2020-12-10-000033).
Позов мотивовано тим, що констатовані відповідачем у спірному висновку порушення пункту 2 частини другої статті 4 Закону України від 25 грудня 2015 року №922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон №922-VIII) є необґрунтованими, оскільки станом на 09 червня 2020 року система електронних закупівель «Прозоро» технічно не містила відповідних електронних полів для заповнення і не передбачала можливості внести інформацію, на відсутності якої зауважив орган фінансового контролю. Позивач зауважив, що на момент звернення до суду з позовом указані поля реалізовані в електронній системі і заповнені автоматично. Тобто, позивач (як замовник) і на цей час самостійно не вносив інформації про місцезнаходження і категорію замовника, оскільки це поле вже включено і заповнено системою автоматично. Крім цього, вказував, що зазначивши у висновку про необхідність здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень, відповідач не конкретизував, яких саме заходів повинен вжити позивач для усунення виявлених порушень, та не зазначив чітких вимог та/або рекомендацій щодо способу усунення виявлених під час моніторингу порушень.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 25 січня 2024 року, яке залишив без змін Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 23 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем у справі зазначено Східний офіс Держаудитслужби. Однак предметом спору є висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-09-002404-а, складений Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, яке не є стороною в справі. Оскільки Східний офіс Держаудитслужби прав, свобод або законних інтересів позивача не порушив, то в задоволенні позовних вимог, заявлених до цього відповідача, належить відмовити. Спір по суті позовних вимог суд не розглядав, про що він також зазначив у своєму рішенні.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення місцевого адміністративного суду без змін, зауважив, що за позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №160/12574/20, нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежно відповідача) або скасовувати рішення суду та направляти справу для продовження розгляду судом першої інстанції. Апеляційний суд також додав, що вичерпний перелік обов`язкових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду у разі порушення норм процесуального права наведений у частині третій статті 317 КАС України. Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції не з`ясував належний склад учасників справи, не визначений процесуальним законом як підставу для скасування рішення суду. До того ж, позивач не позбавлений права оскаржити висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-09-002404-а, пред`явивши позов до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, тобто належного відповідача.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У касаційній скарзі Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року й направити справу №160/17798/20 на новий судовий розгляд.
Підставою касаційного оскарження заявник указав пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у межах якої мотивував свої доводи і вимоги тим, що суди обох попередніх інстанцій застосували норми статей 48 та 173 КАС України без урахування висновку з питання їх застосування, викладеного Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року в справі №826/1460/16 та від 15 червня 2021 року у справі №922/2987/20.
На переконання скаржника, суд першої інстанції під час підготовчого провадження був зобов`язаний визначити склад учасників сторін та запропонувати позивачу замінити первісного відповідача належним відповідачем або за власною ініціативою залучити таку особу як другого відповідача. Скаржник акцентував увагу також на тому, що заміна первісного відповідача належним відповідачем або залучення другого відповідача не призвела б до зміни підсудності адміністративної справи.
Крім цього, скаржник указав, що суди помилково віднесли справу №160/17798/20 до справ незначної складності, залишивши поза увагою суму договору, укладеного в межах закупівлі, в якій складено оспорюваний висновок.
Позиція інших учасників справи
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні й залишити без змін оскаржувані рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року в цій справі.
Свої доводи мотивував тим, що з оскаржуваного висновку UA-2020-06-09-002404-а чітко вбачається, що моніторинг проводився управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, але відповідачем визначено саме Східний офіс Держаудитслужби. Відповідач додав, що в структурі Східного офісу Держаудитслужби немає управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області. Із цих міркувань відповідач вважає слушними висновки судів попередніх інстанцій, що прав, свобод або законних інтересів позивача він не порушував.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2024 року касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради залишено без руху та встановлено скаржникові десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень із наданням обґрунтувань, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи; документа про сплату судового збору.
11 грудня 2024 року на виконання вимог цієї ухвали від позивача надійшла уточнена касаційна скарга та документ про сплату судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року в цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2026 року справу призначено до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
09 червня 2020 року Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради оголосив про початок проведення процедури закупівлі відповідно до вимог Закону №922-VIII (за ДК 021:2015 - код 45212000-6 Будівництво закладів дозвілля, спортивних культурних закладів, закладів тимчасового розміщення та ресторанів) (ідентифікатор закупівлі UA-M-2020-12-10-000033). Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмету закупівлі на загальну суму 34 781 867грн. Джерело фінансування місцевий бюджет.
10 грудня 2020 року Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області прийняло рішення про проведення моніторингу закупівлі на підставі наказу від 10 грудня 2020 року №73 «Про початок моніторингу закупівель» з обґрунтуванням причин початку моніторингу закупівлі: виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель.
18 грудня 2020 року в системі електронних закупівель оприлюднено висновок про результати проведення моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-09-002404-а, згідно з яким, за результатами аналізу питання відображення закупівлі у річному плані закупівель встановлено, що в порушення пункту 2 частини другої статті 4 Закону №922-VIII у річному плані відсутня інформація щодо місцезнаходження та категорії Замовника.
З огляду на встановлені порушення, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області зобов`язало позивача як замовника здійснити заходи щодо усунення порушень пункту 2 частини другої статті 4 Закону №922-VIII у встановленому законодавством порядку, зокрема, щодо недопущення таких порушень у подальшому.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права й акти їх застосування
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону №2939-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (пункт 1).
Підпунктом 3 пункту 4 Положення №43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Пунктом 7 Положення №43 визначено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
За змістом частин першої та другої статті 5 Закону №2939-XII контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом №922-VIII, проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлює Закон №922-VIII, пунктом 14 частини першої статті 1 якого визначено, що моніторингом процедури закупівлі є аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Відповідно до частин шостої та десятої статті 8 названого Закону за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
У разі незгоди замовника з інформацією, викладеною у висновку, він має право оскаржити висновок до суду протягом 10 робочих днів з дня його оприлюднення, про що зазначається в електронній системі закупівель протягом наступного робочого дня з дня оскарження висновку до суду. Замовник зазначає в електронній системі закупівель про відкриття провадження у справі протягом наступного робочого дня з дня отримання інформації про відкриття такого провадження та номер такого провадження.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з метою перевірки доводів скаржника про неправильне застосування судами норм статей 48 та 173 КАС України без урахування висновку з питання їх застосування, викладеного Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року в справі №826/1460/16 та від 15 червня 2021 року у справі №922/2987/20.
За правилами частини третьої статті 341 КАС України Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Як убачається з наявних матеріалів, предметом спору в цій справі є висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-09-002404-а, складений Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, вказав, що не здійснюватиме розгляд справи по суті позовних вимог, оскільки відповідачем у справі зазначено Східний офіс Держаудитслужби, який оспорюваного висновку не складав, а отже, прав, свобод та законних інтересів позивача не порушив.
Суд апеляційної інстанції залишив це судове рішення без змін. Відповідаючи на аргумент скаржника про те, що суд першої інстанції належно не з`ясував складу учасників справи, апеляційний суд указав, що процесуальний Закон не передбачає такої підстави для скасування судового рішення, натомість позивач не позбавлений права оскаржити висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-06-09-002404-а, пред`явивши позов до належного відповідача.
Отже, як підсумок, суди обох попередніх інстанцій, достеменно установивши, що склад учасників є неналежним, а саме, позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, вважали правильним ухвалити остаточне судове рішення про відмову в позові без розгляду справи по суті позовних вимог.
Верховний Суд вважає таке застосування норм процесуального права помилковим.
Згідно з частиною третьою статті 48 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду і вирішення справи судом першої інстанції) якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Відповідно до частини четвертої статті 48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина сьома статті 48 КАС України).
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина п`ятої статті 48 КАС України).
З аналізу статті 48 КАС України слідує, що залучення співвідповідача чи заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2021 року в справі №460/2903/20 вказував, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.
Водночас позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів .
Із цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції наведених вимог процесуального закону не дотримався, та, з`ясувавши достеменно, яка саме особа повинна відповідати за цим позовом, питання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (або ж залучення цієї особи до участі в справі як співвідповідача або другого відповідача) в порядку, передбаченому статтею 48 КАС України, не вирішив, передчасно ухваливши рішення про відмову в позові.
Водночас колегія суддів ураховує, що нормами КАС України апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежно відповідача) або скасовувати рішення суду та направляти справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд.
Відповідаючи на аргументи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми статей 48 та 173 КАС України без урахування висновку з питання їх застосування, викладеного Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року в справі №826/1460/16 та від 15 червня 2021 року у справі №922/2987/20, колегія суддів зауважує, що в жодному зі згаданих скаржником судових рішень Верховний Суд не вирішував питання про застосування статей 48 та 173 КАС України, оскільки у справі №826/1460/16 положення КАС України застосовано в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а справа №922/2987/20 переглядалася Верховним Судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права через помилкове віднесення цієї справи до категорії незначної складності та розгляд її за правилами спрощеного позовного провадження, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Аналізуючи положення процесуального закону Суд констатує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).
За відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.
Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження немає.
Беручи до уваги викладене, Суд відхиляє доводи, якими скаржник обґрунтував вимоги своєї касаційної скарги. Решту мотивів скаржника, які стосуються перегляду судових рішень по суті позовних вимог, суд касаційної інстанції не перевіряє, оскільки фактично суди попередніх інстанцій справу по суті позову не вирішували.
Водночас, оскільки під час касаційного перегляду установлено допущення судом порушення норм процесуального права, яке відповідно до пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, Верховний Суд, відповідно до частини третьої статті 341 КАС України, не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги.
Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи №160/17798/20 до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
У цій справі порушення норм процесуального права вперше допущено судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції за наслідком судового розгляду вказані порушення не виправив. Водночас положення частини сьомої статті 48 КАС України допускають заміну відповідача тільки до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду потрібно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, вирішити питання про залучення до участі в справі особи, яка повинна відповідати за позовом, в порядку передбаченому статтею 48 КАС України, та вирішити справу по суті позовних вимог, належно з`ясувавши обставини, що входять до предмета доказування, надавши їм юридичну оцінку й ухваливши рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Висновки щодо судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року скасувати, а справу №160/17798/20 направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду