Справа № 761/49002/25
Провадження № 2/761/5822/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Анохіна А.М.,
за участі секретаря судового засідання - Лазуренко А.В.,
представника позивача - Суєтінової О.О.,
відповідача 1 - ОСОБА_1 ,
відповідача 2 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року КП «Київтеплоенерго» здійснювало надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами вказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого у них утворилася заборгованість. Крім того, на підставі укладеного між КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року КП «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. В зв`язку із неналежним виконанням відповідачами зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 31 серпні 2025 року становить 75 281 грн 22 коп, з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп, яка утворилась до 01 травня 2018 року; інфляція - 139 грн 44 коп., три проценти річних - 39 грн 20 коп; заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 грн 16 коп.; інфляція - 701 грн 27 коп., три проценти річних - 184 грн 60 коп; заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 7 202 грн 31 коп, три проценти річних - 2 060 грн 91 коп., пеня - 2 507 грн 44 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 295 грн 79 коп., три проценти річних - 86 грн 15 коп., пеня - 104 грн 82 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 749 грн 32 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 282 грн 27 коп.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025, головуючим суддею у справі було визначено Анохіна А.М.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
В лютому 2026 року до суду від відповідачів надійшла заява про застосування до позовних вимог строків позовної давності, відповідно до якої сторона відповідачів просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період до 01.11.2022, оскільки, щодо цих вимог сплив строк позовної давності.
Крім того, в лютому 2026 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідачів просила застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за періоди до 01.05.2018 та із 01.05.2018 по 25.11.2022 та відмовити у задоволенні позову в цій частині, а також відмовити у стягненні інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за весь період заборгованості в зв`язку з вкрай тяжким матеріальним становищем та станом здоров`я відповідачів. Так, відповідачі вказують, що позивач пропустив строки позовної давності без поважних причин, а тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення боргу до листопада 2022 року. Крім того, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має критичний стан здоров`я, що потребує дорого вартісного лікування, а відповідач ОСОБА_2 немає офіційного доходу, здійснює догляд за ОСОБА_1 та має на утримання дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на скрутне матеріальне становище відповідачів, а також приймаючи до уваги те, що відповідачі не сплачували за послуги в зв`язку зі збігом вкрай скрутних життєвих обставин, а відтак невиконання зобов`язань відбувалось не умисно та наявні підстави для відмови у стягнення штрафних санкцій та звільненні обох відповідачів від сплати судового збору. Також відповідачі просили в разі задоволення позовних вимог про стягнення боргу після листопада 2022, надати розстрочку виконання рішення суду на 36 місяців.
В лютому 2026 року до суду від відповідачів надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких сторона відповідачів просила застосувати спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені та відмовити у її стягненні за період із 01.05.2018 по 25.11.2025, а також відмовити у стягненні пені за період дії карантинних та воєнних обмежень.
В лютому 2026 року до суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що строки позовної давності до вимог про стягнення заборгованості та штрафних санкцій позивачем пропущено не було з огляду на введення із 12.03.2020 року на території України карантину та із 24.02.2022 - воєнного стану. Відповідачі фактично визнають наявність заборгованості за надані послуги, а відтак порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованості та штрафних санкцій. Посилаючись на викладене, представник позивача вказував про наявність підстав для задоволення позову.
Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав.
Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго», як юридична особа, здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.
Відповідно до додатку до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) позивач КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів по стягненню заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп.
Посилаючись на порушення зобов`язань щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» порушило питання про стягнення із відповідачів заборгованості, яка згідно наданих ним розрахунків становить 75 281 грн 22 коп, з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп, яка утворилась до 01 травня 2018 року; інфляція - 139 грн 44 коп., три проценти річних - 39 грн 20 коп; заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 грн 16 коп.; інфляція - 701 грн 27 коп., три проценти річних - 184 грн 60 коп; заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 7 202 грн 31 коп, три проценти річних - 2 060 грн 91 коп., пеня - 2 507 грн 44 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 295 грн 79 коп., три проценти річних - 86 грн 15 коп., пеня - 104 грн 82 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 749 грн 32 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 282 грн 27 коп.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Крім того, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила).
Як було встановлено, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , надання яких з 01 травня 2018 року забезпечує КП «Київтеплоенерго». Також КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги щодо стягнення заборгованості, яка утворилася до 01 травня 2018 року.
Крім того, із наданих позивачем суду розрахунків заборгованості вбачається, що у відповідачів перед позивачем наявні наступна заборгованість: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп, яка утворилась до 01 травня 2018 року; інфляція - 139 грн 44 коп., три проценти річних - 39 грн 20 коп; заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 грн 16 коп.; інфляція - 701 грн 27 коп., три проценти річних - 184 грн 60 коп; заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 7 202 грн 31 коп, три проценти річних - 2 060 грн 91 коп., пеня - 2 507 грн 44 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 295 грн 79 коп., три проценти річних - 86 грн 15 коп., пеня - 104 грн 82 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 749 грн 32 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 282 грн 27 коп.
Варто відмітити, що стороною відповідача надані позивачем розрахунки заборгованості спростовані не були, і в ході розгляду справи не надано доказів хоча б часткового погашення заборгованості.
Так, згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін, а тому це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.
Фактично цей принцип знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд відмічає, що сторона відповідачів не надала суду належних і допустимих доказів на спростування наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованості, а також на підтвердження виконання ними своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, а відтак твердження сторони позивача про наявність підстав для стягнення із відповідачів заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячої води є обґрунтованими та законними.
Поруч із цим, в ході розгляду справи стороною відповідачів було заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності.
Так, відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. 
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року.
Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року.
Як вбачається з наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку, заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп., яка утворилась до 01 травня 2018 року, була сформована за період, починаючи з липня 2015 року, тобто, поза межами загальної позовної давності.
Враховуючи викладене, а також з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 825 грн 08 коп., та, відповідно, інфляційних втрат в розмірі 139 грн 44 коп та трьох відсотків річних в сумі 39 грн 20 коп, слід відмовити.
Поруч із цим, із наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 грн 16 коп.; заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; та інші складові заборгованості були сформовані в межах загальної позовної давності, а відтак доводи сторони відповідача про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строків позовної давності в цій частині позовних вимог є безпідставними.
Суд зауважує, що посилання сторони відповідачів на скрутний матеріальний стан, збіг складних життєвих обставин, в тому числі, пов`язаний зі станом здоров`я, та відсутність умисних дій щодо неналежного виконання зобов`язань по сплаті боргу за надані послуги, не є підставами для звільнення відповідачів від сплати заборгованості за надані послуги та штрафних санкцій, розмір якої належними доказами в ході розгляду справи спростовано не було.
Відповідачі з огляду на скрутне матеріальне становище та незадовільний стан здоров`я не були позбавлені можливості звернутись до компетентних органів із заявами про надання субсидії та зменшення розміру нарахувань плати за послуги, однак, таким правом не скористались, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було.
Суд вважає, що заперечення сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та не є такими, що свідчать про відсутність підстав для стягнення із відповідачів, як споживачів послуг, несплачених сум боргу за спожиті житлово-комунальні послуги.
Крім того, слід зауважити, що на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання, та вимога позивача про сплату штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачами зобов`язань по сплаті є законною та такою, що заявлена в межах строків позовної давності.
Суд відмічає, що інші наведені стороною відповідача доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. 
Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позовні вимоги в частині нарахованої заборгованості та штрафних санкцій, починаючи із 01 травня 2018 року заявлені позивачем в межах строків позовної давності, заперечення сторони відповідача в цій частині не є такими, з якими закон пов`язує можливість звільнення відповідачів від сплати коштів за отримані послуги, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 грн 16 коп.; інфляції - 701 грн 27 коп., три проценти річних - 184 грн 60 коп; заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 7 202 грн 31 коп., три проценти річних - 2 060 грн 91 коп., пені - 2 507 грн 44 коп.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 295 грн 79 коп., три проценти річних - 86 грн 15 коп., пені - 104 грн 82 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 749 грн 32 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 282 грн 27 коп., є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідачами було заявлено про розстрочення виконання рішення суду строком на 36 місяців, в тому числі з огляду на скрутне матеріальне становище та неможливість сплатити всієї суми заборгованості одним платежем.
Перевіряючи обґрунтованість зазначеної вимоги, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 264 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (ч. 1 ст. 267 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно із ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має незадовільний стан здоров`я, а відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, а відтак суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягненням загальної суми боргу на 1 рік (12 місяців) зі сплатою щомісячних платежів кожним відповідачем в сумі 3 094 грн 89 коп (74 277,50 грн : 12 місяців : 2), в зв`язку з чим заява відповідачів підлягає частковому задоволенню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог (98 %) із відповідачів в рівних частинах на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 967 грн 44 коп, тобто по 1 483 грн 72 коп. з кожної.
Однак, відповідно до пенсійного посвідчення ОСОБА_1 має інвалідність 2 групи, у зв`язку з чим вона звільнена від сплати судового збору, а тому сума судового збору, яка мала бути відшкодована КП «Київтеплоенерго» ОСОБА_1 (1483 грн 72 коп), підлягає компенсації за рахунок держави. 
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальній сумі 74 277 (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят сім) грн 50 коп., з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 16 коп.; інфляцію в сумі 701 (сімсот одна) грн 27 коп., три проценти річних в сумі 184 (сто вісімдесят чотири) грн 60 коп; заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 53 352 (п`ятдесят три тисячі триста п`ятдесят дві) грн 26 коп., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 7 202 (сім тисяч двісті дві) грн 31 коп., три проценти річних - 2 060 грн 91 (дві тисячі шістдесят) коп., пеню - 2 507 (дві тисячі п`ятсот сім) грн 44 коп.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 861 (чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) грн 20 коп, яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляцію - 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн 79 коп., три проценти річних - 86 (вісімдесят шість) грн 15 коп., пеню - 104 (сто чотири) грн 82 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 749 (сімсот сорок дев`ять) грн 32 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 282 (двісті вісімдесят дві) грн 27 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 72 коп.
Компенсувати Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 72 коп, за рахунок держави.
Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2026 у цивільній справі № 761/49002/25 в частині солідарного стягнення заборгованості в загальному розмірі 74 277 (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят сім) грн 50 коп., терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня набрання даного рішенням суду законної сили, шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 3 094 (три тисячі дев`яносто чотири) грн 89 коп.
Розстрочити ОСОБА_2 виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2026 у цивільній справі № 761/49002/25 в частині солідарного стягнення заборгованості в загальному розмірі 74 277 (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят сім) грн 50 коп., терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня набрання даного рішенням суду законної сили, шляхом сплати кожним відповідачем щомісячних платежів в розмірі 3 094 (три тисячі дев`яносто чотири) грн 89 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», код ЄДРПОУ 40538421, юридична адреса: площа Івана Франка, буд. 5, м. Київ;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 12.05.2026.

Суддя Андрій АНОХІН