П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14203/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач - Сапальова Т.В. 
30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказав, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вважає, що здійснений відповідачем розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток призвів до отримання позивачем виплат у неналежному розмірі. На адвокатський запит щодо здійснення перерахунку та доплати отримав лист про відмову у задоволенні таких вимог. Наголошує, що позивачу при звільненні з військової служби неправильно здійснено розрахунок виплат, оскільки до грошового забезпечення, з якого такі обраховані не включено суми виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168), що слугувало підставою для їх отримання не у повному розмірі. Таку бездіяльність відповідача представник позивача вважає протиправною, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав позивача.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено:
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168.
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з урахуванням наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26.06.2023 по 21.08.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із розміром отриманих при звільненні виплат, представник позивача у січні 2025 року звернувся із адвокатським запитом до відповідача щодо здійснення перерахунку та їх доплати із грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Листом від 14.02.2025 №1350 відповідач фактично відмовив у перерахунку грошового забезпечення.
Не погоджуючись із розміром грошового забезпечення, з якого здійснено обрахунок компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, та вважаючи такі меншими ніж розміри, встановлені законодавством, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим встановив підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Спірним у цій справі є питання правомірності невключення відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки позивача.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовцям у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні таких відпусток.
Згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Як установлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач під час проходження військової служби отримував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168. Разом з тим листом відповідач повідомив, що така винагорода при розрахунку спірної компенсації врахована не була.
Оцінюючи правомірність таких дій відповідача, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.
У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що пункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить застережень щодо неврахування винагород під час обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Навпаки, цією нормою передбачено врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою. Тому при визначенні розміру такої компенсації відповідач зобов`язаний врахувати суму додаткової винагороди, яку військовослужбовець фактично отримував перед звільненням.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постановах від 30.10.2025 у справах №240/3749/24, №240/33499/23 та №240/904/24, у яких підтвердив, що додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168, підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що додаткова винагорода, передбачена постановою №168, не підлягає включенню до розрахунку спірної виплати з огляду на її особливий правовий режим та віднесення Порядком №260 до окремого виду грошового забезпечення.
Такі доводи вже були предметом оцінки Верховного Суду, який виходив із того, що для вирішення питання про складові розрахункової величини грошової компенсації визначальне значення мають приписи пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 та фактичне отримання військовослужбовцем відповідних виплат, а не лише їх формальна класифікація в інших положеннях зазначеного Порядку.
З огляду на встановлені обставини справи, отримання позивачем додаткової винагороди під час проходження служби та наведені висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність неврахування відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, під час визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.