КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1240/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 )
до відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, ЄДРПОУ 14035769)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №110130011316 від 06.02.2026 в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів, здійснивши перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 92% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 грудня 2025 року.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що територіальним органом Пенсійного фонду України безпідставно до стажу на посаді судді не враховано 8 років 9 місяців 7 днів, а саме: 2 роки 20 днів проходження військової служби; 1 рік 10 місяців 20 днів - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 2 роки 9 місяців 18 днів - стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області; 2 роки - стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності).
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з тих підстав, що стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 обчислено з урахуванням норм частини першої статті 137 Закону України „Про судоустрій і статус суддів“, іншого чинним законодавством не передбачено. Таким чином, вважає, що Головне управління діяло в межах повноважень, визначених чинним законодавством.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставин в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням чотирнадцятої сесії Кіровоградської обласної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 21 травня 1993 року №203 ОСОБА_1 був обраний суддею Олександрійського районного суду Кіровоградської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.12.2025 №2729/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кропивницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивача було звільнено з посади судді Кропивницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Кропивницького апеляційного суду від 18.12.2025 за №18-к позивача було відраховано зі штату цього суду у зв`язку із звільненням з посади судді Кропивницького апеляційного суду у відставку (18.12.2025 - останній день роботи).
06.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №110130011316 щодо призначення довічного грошового утримання ОСОБА_1 та розраховано страховий стаж (повний) - 43 роки 3 місяці 20 днів, на посаді судді - 32 років 5 місяців 15 днів. Вказано, що розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.12.2025 складає 162547,66 грн, загальний відсоток розрахунку призначення довічного грошового утримання від суддівської винагороди - 74%.
Зі змісту позову до інших матеріалів справи судом також встановлено, що під час прийняття відповідачем зазначеного рішення до стажу на посаді судді позивачу не враховано 8 років 9 місяців 7 днів, а саме: 2 роки 20 днів проходження військової служби; 1 рік 10 місяців 20 днів - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 2 роки 9 місяців 18 днів - стаж роботи на посаді слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області; 2 роки - стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності).
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Так, на момент звернення позивача до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.
Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.
Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Таким чином, наявне правове регулювання та правові висновки Конституційного Суду України доводять, що держава гарантує кожному судді, який йде у відставку належне щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого у свою чергу залежить зокрема від стажу судді.
Згідно ч. 1 ст. 116 зазначеного Закону № 1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На день обрання позивача на посаду судді - 21.05.1993 року, діяв Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року (далі - Закон 2862-ХІІ), який у редакції на день обрання позивача суддею встановлював право судді на відставку, проте не регламентував питання обчислення стажу, який дає право на відставку.
Водночас, під час роботи позивача суддею у Закон №2862-ХІІ було внесено зміни щодо питання обчислення стажу, який давав право на звільнення у відставку, а також набрав чинності Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Так, відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 №4015-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно абз. 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Із наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 24.04.1982 року до 14.05.1984 року проходив службу у Радянській армії.
Крім цього, з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року позивач навчався за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та отримав кваліфікацію юриста.
Також з 01.08.1988 по 01.07.1993 позивач обіймав посаду слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області.
Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, суд виснував, що позивач має право на зарахування вказаних періодів у визначеному порядку до стажу роботи на посаді судді.
Крім цього, системний аналіз ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Як зазначалось судом, на час обрання позивача суддею вперше діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
З огляду на зазначене право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю два роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання.
Вказана правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону N1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Судом встановлено, що Вищою радою правосуддя надавалась оцінка розрахунку стажу роботи на посаді судді позивача, та у рішенні ВРП від 18.12.2025 №2729/0/15-25 серед іншого зазначено, що позивач має стаж роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку - 41 рік 4 місяці 4 дні, а саме:
- стаж роботи на посаді судді - 32 роки 6 місяців 27 днів;
- період проходження військової служби - 2 роки 20 днів;
- половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів;
- стаж роботи на посаді слідчого - 2 роки 9 місяців 18 днів;
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.
Суд зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 року у справі № 592/3694/17.
Таким чином, невключення відповідачем спірних періодів до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання є протиправним.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити позивачу довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 92% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 19.12.2025, суд зазначає наступне.
Як зазначалось судом, відповідно до частини 3 статті 142 Закону 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Матеріали справи свідчать про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу встановлено - 74 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до висновків Вищої ради правосуддя викладених в рішенні від 18.12.2025 № 2729/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кропивницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", а також висновків суду у цій справі, загальний стаж роботи судді позивача, який дає йому право на звільнення у відставку, становить 41 рік 4 місяці 4 дні.
Враховуючи вказане, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен складати 92% (50% + 42% (21 рік х 2% за кожний рік)) грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.
Таким чином, визначення відповідачем при призначенні позивачу довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 74% є протиправним.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 132, 139, 242-246, 255, 263, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов – задовольнити.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №110130011316 від 06.02.2026 в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів, здійснивши перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 92% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 грудня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ЄДРПОУ 14035769).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО