ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1513/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”: Скогутовський І.П.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові енергетичні проекти”: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”
на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 року, суддя в І інстанції Мусієнко О.О., повний текст якого складено 24.10.2025, в м. Одесі
у справі: №916/1513/25
за позовом: Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові енергетичні проекти” 
про стягнення 11 816 903,48 грн
ВСТАНОВИВ
У квітні 2025 року Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 11 816 903, 48 грн, в тому числі: 11 451 746,20 грн основної заборгованості; 285 514,01 грн інфляційних втрат; 79 643,27 грн 3% річних.
Позов обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 2135-02024-ПП, за яким позивач у вересні, листопаді–грудні 2024 року та січні 2025 року надав відповідачу відповідні послуги, виставив рахунки, а також сформував акти приймання-передачі та акти коригування, які були створені в електронній формі, підписані КЕП і направлені через систему електронного документообігу. Оплату зазначених рахунків відповідач не здійснив, унаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 11 451 746,20 грн, на яку позивачем також нараховано 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 у справі №916/1513/25 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Нові енергетичні проекти” на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”: 11 451 746,20 грн основної заборгованості; 264 764,37 грн інфляційних втрат; 78 122,87 грн 3% річних ; 141 535,60 грн судового збору. В решті позовних вимог – відмовлено.
Суд дійшов висновку, що відповідач своєчасно не оплатив надані послуги, факт їх отримання не заперечив, відзиву та доказів погашення заборгованості не подав, у зв`язку з чим за ним обліковується борг у сумі 11 451 746,20 грн. З огляду на обов`язковість договору та відсутність доказів належного виконання зобов`язання, вимоги про стягнення основного боргу є обґрунтованими. При цьому користувач зобов`язаний оплачувати як плановий (на умовах попередньої оплати), так і фактичний обсяг послуг. Перевіривши розрахунок, суд встановив арифметичні неточності та визначив до стягнення 264 764,37 грн інфляційних втрат і 78 122,87 грн 3% річних, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 у справі №916/1513/25 в частині відмовлених позовних вимог Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги НЕК “Укренерго” в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд, здійснивши власний перерахунок, без належного обґрунтування зменшив суму нарахувань та не спростував розрахунок позивача, зокрема не врахував періоди прострочення планових платежів за грудень 2024 року. Апелянт наголошує, що за умовами договору оплата послуг здійснюється у чотири етапи (три планові та один фактичний платіж), при цьому планові й фактичні зобов`язання є взаємопов`язаними, але прострочення за кожним із них обчислюється окремо. Зобов`язання з передоплати припиняється лише з моменту виникнення обов`язку сплатити фактичний обсяг, а невиконання будь-якого з цих грошових зобов`язань є підставою для застосування відповідальності за ст. 625 ЦК України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 03.03.2026 об 11:00 та в подальшому оголошено перерву до 12.05.2026 о 12:00.
В судовому засіданні брав участь представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, враховуючи клопотання сторін про розгляд справи за їхньої відсутності, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ “Нові енергетичні проекти” надало письмову згоду на приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, розміщеного на офіційному сайті ОСП, на окремих умовах чинного договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 19.08.2021 № 2135-02024, про що свідчить заява-приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
НЕК “Укренерго” повідомленням за вих. № 01/56159 від 26.10.2023 проінформувало про те, що ТОВ “Нові енергетичні проекти” приєднано до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії; ідентифікатор договору № 2135-02024-ПП; дата акцептування: 01.01.2024.
Наказом НЕК “Укренерго” № 549 від 03.10.2023 “Про затвердження умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії” затверджено умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії. 
Між НЕК “Укренерго” та ТОВ “Нові енергетичні проекти” було укладеного договір про надання послуг з передачі електричної енергії (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що цей договір є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання користувача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору. 
Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі – Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору. Послуга, яка надається за цим Договором згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12.
Згідно з п. 4.1. договору планова та/або фактична вартість Послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/.
Пунктом 4.3. договору передбачено, що ціна цього договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік.
Для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяги Послуги. Плановий обсяг Послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі (далі – КСП) на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі – АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг Послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ КСП (п. 5.1. договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.
Згідно з п. 6.2. Договору Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.
Пунктом 6.4. договору передбачено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі – Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.
Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).
Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.
Оплату вартості Послуги, після коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання - передачі Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).
Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.
За умовами п. 6.5. договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі Послуги вартість та/або фактичний обсяг Послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.
Відповідно до п. 7.1.1., 9.3.2. договору ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за Послугу, а Користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з п. 14.1. договору цей договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання.
На виконання договору позивач у період вересень, листопад, грудень 2024 року та січень 2025 року склав та направив відповідачу наступні первинні документи: 
Планові платежі: рахунок - фактура № ПР-0028504/2135-02024-ПП від 15.12.2024 на суму 1 931 235, 58 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0029014/2135-02024-ПП від 24.12.2024 на суму 1 849 230, 26 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0029524/2135-02024-ПП від 05.01.2025 на суму 1 815 141, 94 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0030572/2135-02024-ПП від 15.01.2025 на суму 1 764 298, 15 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0031064/2135-02024-ПП від 25.01.2025 на суму 1 822 931, 29 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0031570/2135-02024-ПП від 05.02.2025 на суму 2 146 849, 69 грн з ПДВ;
Після фактичного споживання послуги в актах надання послуги відображені обсяги переданої електричної енергії за місяць (фактичні платежі).
Фактичні платежі: рахунок - фактура № ПР-0030048/2135-02024-ПП від 11.01.2025 на суму 9 521 250, 69 грн з ПДВ; акт приймання – передачі послуги від 31.12.2024 № ПРА-0007913 на суму 5 686 950, 38 грн з ПДВ; рахунок - фактура № ПР-0032088/2135-02024-ПП від 11.02.2025 на суму 15 285 173, 73 грн з ПДВ; акт приймання – передачі послуги від 31.01.2025 № ПРА-0008478 на суму 5 758 383, 20 грн з ПДВ.
Коригувальні платежі: акт коригування № ПРА_К-0007976 від 03.01.2025 до акта приймання-передачі Послуги № ПРА-0006710 від 31.10.2024 згідно з договором від 01.01.2024 № 2135-02024-ПП на суму 5 768 421, 62 грн з ПДВ; акт коригування № ПРА_К-0008199 від 30.01.2025 до акта приймання-передачі Послуги № ПРА-0006710 від 30.11.2024 згідно з договором від 01.01.2024 № 2135-02024-ПП на суму 5 751 701, 27 грн з ПДВ; акт коригування № ПРА_К-0009354 від 01.04.2025 до акта приймання-передачі Послуги № ПРА-0008478 від 31.01.2025 згідно з договором від 01.01.2024 № 2135-02024-ПП на суму 5 758 916, 00 грн з ПДВ. 
Вищенаведені рахунки та акти підписані позивачем (начальником відділу розрахунків послуг з користувачами системи Терещенко К.В.) та відповідачем (директором ТОВ “Нові енергетичні проекти” Антонюк В.М.) в електронній формі з використанням електронного підпису без зауважень та заперечень.
Позивач зазначив, що відповідачем належним чином зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг не виконано, у зв`язку із чим станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду та на час вирішення спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 11 451 746, 20 грн, на яку позивачем також нараховано 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості вимог щодо стягнення основного боргу.
Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає, що дані нарахування є арифметично не вірними, у зв`язку з чим зробив власний:
-з 16.01.2025 до 08.04.2025; 11 451, 746, 20 х 1. 02312000 – 11 451 746, 20 = 264 764, 37 грн, де: 11 451 746, 20 грн – сума заборгованості за договором, 1, 02312000 (100,80 : 100) x (101,50 : 100) – інфляційне збільшення;
-з 16.01.2025 до 08.04.2025; 11 451 746, 20 х 3% х 83 : 365 : 100 = 78 122, 87 грн, де 11 451 746, 20 грн – сума заборгованості за договором, 83 – кількість днів прострочення. 
Відтак, з відповідача підлягає стягненню інфляційне збільшення в розмірі 264 764, 37 грн та 3 % річних в розмірі 78 122, 87 грн. 
Із наведеного у рішенні розрахунку суду випливає, що судом не включені періоди прострочення виконання зобов`язань за плановими платежами.
Тобто саме внаслідок виключення із розрахунку нарахувань на планові платежі суд дійшов висновку про зменшення заявлених позивачем сум 3 % річних на 1 520,40 грн та інфляційних втрат на 20 749,64 грн.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключено в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 1 520,40 грн та інфляційних втрат у сумі 20 749,64 грн.
У зв`язку з чим колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.
У зв`язку з чим, в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 11 451 746,20 грн основної заборгованості, 264 764,37 грн інфляційних втрат, 78 122,87 грн 3% річних (зменшено на 1 520,40 грн) та 141 535,60 грн судового збору - перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, предметом апеляційного перегляду є з`ясування наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за періоди прострочення виконання зобов`язань за плановими платежами.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами статті 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями чинного законодавства України, а саме статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Визначені частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.
При здійснення розрахунку суд враховує, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.
Колегія суддів приймає до уваги те, що договором про надання послуг з передачі електричної енергії для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги: плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.
Відповідно до п. 6.1. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.
Згідно з п. 6.2. Договору Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.
Пунктом 6.4. договору передбачено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі – Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.
Тобто, незважаючи на те, що договір передбачає поетапну оплату планової вартості послуги (п. 6.2.), остаточний фактичний обсяг та вартість наданої послуги визначається та фіксується в рахунках та актах приймання-передачі, розрахунок за які здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4.).
Як вбачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, останній здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат не лише на суму остаточно визначеної заборгованості за фактичний обсяг наданої послуги, але й окремо на кожен етап планової оплати послуг за відповідні декади розрахункового періоду.
При цьому із наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній визначав окремі періоди прострочення щодо кожного планового платежу, а саме щодо першої, другої та третьої декад відповідного розрахункового періоду, після чого додатково здійснював нарахування 3 % річних та інфляційних втрат уже на суму остаточно визначеного фактичного обсягу послуги.
Зокрема, за грудень 2024 року позивач окремо здійснив нарахування: на суму планового платежу за першу декаду у розмірі 1 931 235,58 грн за період прострочення з 19.12.2024 по 15.01.2025; на суму планового платежу за другу декаду у розмірі 1 849 230,26 грн за період прострочення з 29.12.2024 по 15.01.2025; на суму планового платежу за третю декаду у розмірі 1 815 141,94 грн за період прострочення з 09.01.2025 по 15.01.2025; 
Після чого додатково здійснив окреме нарахування на суму остаточно визначеної вартості фактичного обсягу послуги за відповідний розрахунковий період у розмірі 5 686 950,38 грн за період з 16.01.2025 по 08.04.2025.Аналогічний підхід був застосований позивачем і щодо інших розрахункових періодів.
Отже, фактично позивач виходив із того, що кожен плановий платіж є самостійним грошовим зобов`язанням, прострочення якого тягне застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, незалежно від подальшого визначення сторонами остаточного фактичного обсягу послуги.
Колегія суддів не погоджується з таким підходом позивача з огляду на таке.
За змістом статті 625 ЦК України наслідки у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних застосовуються у разі прострочення виконання існуючого грошового зобов`язання, тобто зобов`язання, яке є визначеним, узгодженим та остаточно встановленим.
Водночас аналіз умов укладеного між сторонами договору свідчить про те, що планові платежі мають попередній (авансовий) характер, визначаються виходячи із прогнозного планового обсягу послуг та підлягають подальшому коригуванню після визначення фактичного обсягу переданої електричної енергії.
Саме остаточний фактичний обсяг послуги визначається сторонами за результатами розрахункового періоду та фіксується в актах приймання-передачі послуг і рахунках оператора системи передачі, на підставі яких у користувача виникає остаточний обов`язок з проведення розрахунку до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Отже, до моменту визначення фактичного обсягу наданої послуги та її остаточної вартості грошове зобов`язання сторін не є остаточно сформованим, оскільки планові платежі мають розрахунковий та прогнозний характер і можуть змінюватися залежно від фактичного обсягу наданих послуг.
За таких обставин нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суми планових платежів фактично означає застосування відповідальності до прогнозного, а не остаточно визначеного грошового зобов`язання, що не відповідає правовій природі відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.01.2026 у справі № 918/177/25, фактичні обставини якої подібні до цієї справи, позаяк правочини, з яких виникають правовідносини сторін на ринку електричної енергії, мають однакові умови в частині порядку визначення планового та фактичного обсягів послуги та її оплати.
Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що подібність правовідносин необхідно визначати відповідно до їх елементів. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст (взаємні права й обов`язки суб`єктів). Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
Суд, з урахуванням висновків Верховного Суду в постанові від 28.01.2026 у справі № 918/177/25, встановив, що нарахування позивачем 3% річних на планові платежі є безпідставними, а вимоги про їх стягнення – необґрунтованими..
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що правомірним є нарахування 3 % річних та інфляційних втрат виключно на суму остаточно визначеної заборгованості за фактичний обсяг послуг після настання строку остаточного розрахунку, встановленого пунктом 6.4 договору, тоді як здійснене позивачем нарахування на суми планових платежів суперечить умовам договору та положенням статті 625 ЦК України.
Здійснюючи власний перерахунок заявлених до стягнення сум, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат може здійснюватися виключно після 15.01.2025. 
У зв`язку з цим суд виключив із розрахунку позивача всі нарахування, здійснені на суми планових платежів за окремі декади розрахункового періоду, та здійснив нарахування лише на загальну суму фактичної заборгованості у розмірі 11 451 746,20 грн за період прострочення з 16.01.2025 по 08.04.2025, тобто за 83 дні. 
Відтак суд визначив розмір 3 % річних за формулою: 11 451 746,20 грн Ч 3 % Ч 83 / 365 / 100 = 78 122,87 грн, а інфляційні втрати - шляхом застосування сукупного індексу інфляції за січень–лютий 2025 року у розмірі 1,02312, що становить: 11 451 746,20 грн Ч 1,02312 – 11 451 746,20 грн = 264 764,37 грн. 
Саме внаслідок виключення із розрахунку нарахувань на планові платежі суд дійшов висновку про зменшення заявлених позивачем сум 3 % річних на 1 520,40 грн та інфляційних втрат на 20 749,64 грн.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суми планових платежів, оскільки такі платежі мають попередній та розрахунковий характер, а остаточне грошове зобов`язання сторін виникає лише після визначення фактичного обсягу наданих послуг у порядку, передбаченому пунктом 6.4 договору. Наведені в апеляційній скарзі доводи зазначених висновків не спростовують, зводяться до власного тлумачення скаржником умов договору та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В даному випадку, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим, колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновку, викладеного місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 у справі №916/1513/25.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 у справі №916/1513/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2025 у справі №916/1513/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 14.05.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська