ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3174/26 Справа № 214/3932/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Бондар Я.М.
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Акціонерний банк «РАДАБАНК»,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИВ

У серпні 2022 року позивач Акціонерне товариство «Акціонерний банк «РАДАБАНК» (далі АТ «АБ «РАДАБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Позовна заява обгрунтована тим, що між АТ «АБ «РАДАБАНК» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта-Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (відкриття та обслуговування поточних рахунків, що передбачає використання електронного платіжного засобу), було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1473320/RBC/19 від 12.10.2020 року та овердрафт на платіжну карту у сумі 35 000,00 грн. згідно з Умовами, які є невід`ємною частиною договору, відповідно до встановлених банком правил, номер договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року.
Однак, у порушення умов укладеного договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 липня 2022 року становить 30 825 грн. 19 коп. та складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту – 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 8 796 грн. 42 коп.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «АБ «РАДАБАНК» заборгованість у вказаному розмірі, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн. 
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «АБ «РАДАБАНК» відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «АБ «РАДАБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановивши факт добровільного розголошення відповідачем конфіденційних реквізітів платіжної карти шахраям, що підтврджено власною заявою відповідача, дайшов помилкового висновку про недоведеність вказаного факту та, як наслідок, поклав відповідальність за списання коштів на Банк. 
Також суд помилково надав вирішального значення тому факту, що відповідач не отримував фізично платіжну карту, не забирав її з відділення Банку та дійшов висновку, що він нібито не міг нею суористатися та сприяти проведенню операції. Поислається, що опреація відбулася без фіщичного пред`явлення катки, і вирішальне значення має саме неправомірне використання реківзітів картки, що стало можливим через їх добровільне розголошення клієнтом.
Посилається, що спірні відносини регулюються Договором комплексного банківського обслуговування, невід`ємними частинами якого є Умови та Правила надання банківських послуг. У цих Умовах чітко визначено порядок надання овердрафту, процентні ставки, комісії, строки погашення тощо. Підписавши заяву про приєдання 12.10.2020 рокувідповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і згоден з ними. Факт підписання попереднього підписання паспортта кредиту (09.10.2020 року) не має значення, оскільки сам кредитний договір (ліміт овердрафту) був погоджений сторонами шляхом акцепту Банком заяви клієнта 12.10.2020 року.
Крім того, відповідач частково виконав договір, здійснивши погашення заборгованості на суму 3 539,34 грн. Ця обставина свідчить про визнання ним існування та дійсності договірних зобов`язань. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , в інтеерсах якого діє адвокат Козаренко С.В., посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної сарги, просить апеляційну скаргу АТ «АБ «РАДАБАНК» залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів приходить до висовку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 12 жовтня 2020 року між АТ «АБ «РАДАБАНК» та відповідачем, шляхом підписання Заяви на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», було укладено Договір овердрафту №219920/ФКР519/19, згідно якого відповідачу було встановлено ліміт овердрафту у сумі 35 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами.
У Заяві позичальника ОСОБА_1 розмір процентів за користування кредитом не зазначений (а.с.10,11).
На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов, позивачем надано суду копію підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту, а також непідписані відповідачем роздруковані копії пропозиції про укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АБ «РАДАБАНК», яка містить умови відповідного договору та розміщена на сайті https://www.radabank.com.ua.
Згідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору або ліміту овердрафту станом на 20 липня 2022 року включно, заборгованість відповідача за Договором №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року за період з 13 жовтня 2020 року по 20 липня 2022 року становить 30 825 грн. 19 коп., що складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту – 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 8 796 грн. 42 коп. Заборгованість за період з 13 жовтня 2020 року по 06 грудня 2020 року не нараховувалась, оскільки відповідач не користувався кредитними коштами. Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на загальну суму 3 539 грн. 34 коп.
08 грудня 2020 року відповідач звернувся із заявою до АТ «АБ «РАДАБАНК» та повідомив про те, що 07 грудня 2020 року, приблизно о 12 годині 22 хвилини, на його фінансовий номер телефону зателефонувала невідома особа, представившись працівником АТ «АБ «РАДАБАНК» та повідомила, що його рахунки хочуть перереєструвати на інший номер телефону. Маючи намір переконатись, що це дійсно працівник банку до нього телефонує, відповідач препитав щодо цього, на що йому назвали його дату народження, дані його паспорту громадянина України та номер РНОКПП. Через деякий час розмови, відповідач назвав код зі своєї картки та пізніше з`ясував, що з його картки, яку він не забирав із банківської установи, були зняті грошові кошти у загальному розмірі 34 500 грн.
Згідно до відповіді АТ «АБ «РАДАБАНК» від 25.01.2021 року на заяву відповідача від 08.12.2020 року, банк відмовив у компенсації списаних грошових коштів з його рахунку, оскільки відповідач самостійно надав стороннім особам реквізити карки та іншу інформацію, які дали змогу ініціювати платіжну операцію. Також банком відмовлено у проханні призупинення нарахувань відсотків до закінчення розслідування з тих самих підстав. Одночасно позивач рекомендує відповідачу звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020045750000455 від 08.12.2020 року, 08 грудня 2020 року до ВП №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 07 грудня 2020 року, о 12 год. 31 хв, невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами заявника, які перебували на банківській картці останнього. 05 серпня 2021 року кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020045750000455 від 08.12.2020 року, прийнятими заходами розшуку встановити та опитати особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, не видалось можливим, речові докази не встановлені та не вилучені, тобто вичерпані всі можливі слідчі (розшукові) дії, направлені на пошук викраденого майна та особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, на підставі чого вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діяннях невстановленої особи складу кримінального правопорушення.
Згідно довідки АТ «АБ «РАДАБАНК» за вих. №1820-1/39-4-1/2023 від 19.04.2023 року, підтверджено, зокрема те, що відповідач у цій справі платіжну картку не отримував.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «АБ «РАДАБАНК» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановивши, що  ОСОБА_1 є клієнтом АТ «АБ «РАДАБАНК» та 07 грудня 2020 року невстановлена особа, отримавши доступ до банківської картки АТ «АБ «РАДАБАНК», виданої на ім`я відповідача, здійснила переказ кредитних коштів, що підтверджується, зокрема, Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020045750000455 від 08.12.2020 року, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України та не спростовано позивачем, а також що позивачем не спростовано заперечення представника відповідача, що відповідач не отримував фізичну банківську картку у банківській установі та більш того, позивачем була надана довідка, в якій було, зокрема, зазначено те, що відповідач не отримував платіжну картку (пластик), виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів із заявою про повідомлення про вчинення кримінального правопорушеннядійшов висновку, що списання грошових коштів із карткового рахунку відповідача відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки суд дійшов них за неповного з`сування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
По справі достовірно встановлено, що 08 грудня 2020 року відповідач звернувся із заявою до АТ «АБ «Радабанк» та повідомив про те, що 07 грудня 2020 року, приблизно о 12 годині 22 хвилини, на його фінансовий номер телефону зателефонувала невідома особа, представившись працівником АТ «АБ «РАДАБАНК» та повідомила, що його рахунки хочуть перереєструвати на інший номер телефону. Маючи намір переконатись, що це дійсно працівник банку до нього телефонує, відповідач препитав щодо цього, на що йому назвали його дату народження, дані його паспорту громадянина України та номер РНОКПП. Через деякий час розмови, відповідач назвав код зі своєї картки та пізніше з`ясував, що з його картки, яку він не забирав із банківської установи, були зняті грошові кошти у загальному розмірі 34500 грн. АТ «АБ «РАДАБАНК» на заяву відповідача від 08.12.2020 року відмовив у компенсації списаних грошових коштів з його рахунку, оскільки відповідач самостійно надав стороннім особам реквізити карки та іншу інформацію, які дали змогу ініціювати платіжну операцію. Також банком відмовлено у проханні призупинення нарахувань відсотків до закінчення розслідування з тих самих підстав. 
Відповідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020045750000455 від 08.12.2020 року, 08 грудня 2020 року до ВП №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 07 грудня 2020 року, о 12 год. 31 хв., невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами заявника, які перебували на банківській картці останнього. 05 серпня 2021 року кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020045750000455 від 08.12.2020 року, прийнятими заходами розшуку встановити та опитати особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, не видалось можливим, речові докази не встановлені та не вилучені, тобто вичерпані всі можливі слідчі (розшукові) дії, направлені на пошук викраденого майна та особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, на підставі чого вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діяннях невстановленої особи складу кримінального правопорушення.
З огляду на вищезазначене, є очевидним той факт, що відповідач своїми діями сприяв шахраям ініціювати платіжні операції зі своєї картки, оскільки спілкуючись у телефонному режимі з невідомою особою, він не поставив під сумнів наявність конфіденційної інформації у начебто працівників АТ «АБ «РААБАНК» щодо його фінансового номеру телефону, коду його банківської карти, можливого ризику технічного перехоплення інформації, направленої на його номер телефону, а навпаки продовжував слідувати інструкціям, які надавали шахраї щодо начебто авторизації у їх системі.
Отже, внаслідок порушення відповідачем умов, щодо заборони передачі третім особам коду кредитної картки та недопущення ризику технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону ОСОБА_1 призвело до втрати коштів.
Відповідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною 3 статті 1066 ЦК України визначено, що Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Нормою ч. 1 ст. 1067 ЦК України визначено, що Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Вказані норми законодавства зобов`язують банк до виконання розпоряджень клієнта про перерахування коштів з рахунку.
Відповідно ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Пунктами 5, 6, 11 Розділу VI Постанови Національного Банку України №705 від 05.11.2014 року, з редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №691/699/16) та від 05 грудня 2018 року (справа №754/15020/15), користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року (справа №489/1649/17), лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Підстави звільнення від доказування чітко визначені в статті 82 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний, тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа №129/1033/13).
З врахуванням наведеного, доводи позивача викладені в апеляційний скарзі є обґрунтованими, оскільки під час розгляду справи встановлено, що саме з вини відповідача та його неправомірних дій було знято кошти з банківської карти відповідача, а твердження відповідача, що він не сприяв встраті інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції і не він перераховував кошти, а інша особа, шляхом таємного викрадення, не є підтвердженими доказами в матеріалах справи.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для сасування рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2025 року та ухвалення нового рішення по суті пред`явлених АТ «АБ «РАДАБАНК» позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Судом встановлено, що між АТ «АБ «РАДАБАНК» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта-Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (відкриття та обслуговування поточних рахунків, що передбачає використання електронного платіжного засобу), було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1473320/RBC/19 від 12.10.2020 року та овердрафт на платіжну карту у сумі 35 000,00 грн. згідно з Умовами, які є невід`ємною частиною договору, відповідно до встановлених банком правил, номер договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року.
Однак, у порушення умов укладеного договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 липня 2022 року становить 30 825 грн. 19 коп. та складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту – 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 8 796 грн. 42 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн.
За положеннями частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК Українив становлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК Українив становлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом частини другоїстатті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У Заяві позичальника ОСОБА_1 розмір процентів за користування кредитом не зазначений (а.с.10,11,12).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов надання та обслуговування овердрафту на платіжну карту пакету «RADAcard», як невід`ємну частину кредитного договору.
Витягом з Умов надання та обслуговування овердрафту на платіжну карту пакету «RADAcard» визначено, в тому числі: процентна ставка 48% річних, комісії, відповідальність сторін за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. (а.с. 28 зворот-29) 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату процентів та пені, надані Банком Умови надання та обслуговування овердрафтуна платіжну карту «RADAcard» та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АБ «РАДАБАНК» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Долучена до позовної заяви копія «Паспорту споживчого кредиту» не може вважатись складовою кредитного договору, згідно змісту заяви позичальника, відповідно до якої «Паспорт споживчого кредиту» не є додатком до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору (а.с.10-15).
Більше того, у вказаній вище копії «Паспорту споживчого кредиту» вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною на моментйого підписання, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції Українивизначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Умови надання та обслуговування овердрафту на платіжну карту «RADAcard» в АТ «АБ «РАДАБАНК» та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АБ «РАДАБАНК», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.10.2020 року та 13.10.2020 року, шляхом підписання Заяв про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків в межах договірних зобов`язань.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банквського обслуваговування фізичних осіб, оскільки договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АБ «РАДАБАНК» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цього Договору тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем по справі, АТ «АБ «РАДАБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів виснує про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами, а саме: 8 796,42 гривень –прострочена заборговансть по нарахованим процентам.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи позивача про те, що позивач нарахував проценти на підставі Умов надання та обслуговування овердрафту в АТ «АБ «РАДАБАНК», на які відповідач погодився, підписавши заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Зазначених висновків дійшов і Верховний Суд в Постановах від 19.09.2019 року у справі № 127/7543/17, від 26.02.2020 року у справі № 355/1091,17; від 04.11.2020 року у справі № 534/1072,18-ц; від 12.02.2020 року у справі № 382/327,18-ц, оскільки в заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відсутні умови щодо порядку нарахування процентів. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписаний сторонами, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони погодили умови договору щодо нарахування процентів.
Разом з тим, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ «АБ «РАДАБАНК» про стягнення заборгованості за фактично отриманими та використаними позичальником коштами, які у добровільному порядку АТ «АБ «РАДАБАНК» не повернуті, оскільки, згідно з вимогами частини другоїстатті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів уважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по кредитному договору або ліміту офердрафту станом на 20.07.2022 року (а.с 58-61), та виписка по особовому рахунку, які надавалися позивачем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, поповнення карткового рахунку.
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані АТ «АБ «РАДАБАНК» по справі докази єналежними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 по ліміту овердрафту становить 22 028,77 гривень, з яких: 22 028,77 гривень - прострочена заборгованість по ліміту овердрафту, і ці кошти підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із вказаним колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача АТ «АБ «РАДАБАНК» понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі в суді першої інстанції 1 771,92 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 2 659,38 грн., разом 4 432,30 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по ліміту овердрафту. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» заборгованість по ліміту овердрафту, встановленому на платіжну картку відповідно Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (відкриття та обслуговування поточних рахунків, що передбачає використання електронного платіжного засобу №1473320/RBC/19 від 12.10.2020 року, номер договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року, в сумі 22 028,77 гривень.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в сумі 4 432,30 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: