КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
12 травня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3014/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Сирбул О. Ф. 
від 08 вересня 2025 року 
у цивільній справі № 753/13987/25 Дарницького районного суду міста Києва 
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року позивач звернувся в суд з позовом, посилаючись на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднаний до мереж теплопостачання та водопостачання. Надання послуг до 01.05.2018 відповідачу здійснювалося на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Зазначав, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися), водночас не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 70 248,06 грн.
Посилаючи на викладене, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 70 248,06 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 11 590,93 грн, 3% річних у розмірі 2 806,07 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 70 248,06 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 11 590,93 грн, 3% річних у розмірі 2 806,07 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 0,00 грн, 3% річних у розмірі 0,00 грн, пеня у розмірі 0,00 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 0,00 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, що разом складає 84 645,06 грн.
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апелянти зазначають, що право користування квартирою АДРЕСА_2 вони набули лише 03.02.2021, що підтверджується ордером № 6444 від 03.02.2021, а право власності на вказану квартиру оформлене 08.05.2025, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Крім того, місце проживання у зазначеній квартирі апелянтів було офіційно зареєстровано 15.02.2021, що додатково підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для покладення на них обов`язку зі сплати комунальних послуг за попередні періоди.
Таким чином, сума заборгованості за надану послугу з централізованого опалення в розмірі 70 248,06 грн стягнута з відповідачів безпідставно, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Зазначають, що надані позивачем розрахунки заборгованості здійснені за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відповідачам не належить. Відповідно до копії Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18 «Перелік споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається», що долучений позивачем до позовної заяви, власником особового рахунку № НОМЕР_1 зазначена фізична особа з прізвищем ОСОБА_3 , без зазначення її ініціалів або повних анкетних даних (імені та по батькові).
Звертають увагу суду, що після набуття права користування квартирою та встановлення 20.02.2021 індивідуального лічильника теплової енергії, на ім`я відповідачів було відкрито новий особовий рахунок № НОМЕР_2 . Згідно з довідкою № 02/08/2-243 від 17.09.2025, заборгованість за постачання теплової енергії саме по їхньому особовому рахунку становить 194 грн 56 коп, а не 70 248 грн 06 коп., як зазначає позивач.
Вказують, що отримавши ордер на право зайняття службового жилого приміщення, апелянти не вчиняли жодних юридично значимих дій, які б свідчили про прийняття на себе боргу з оплати послуг теплопостачання, нарахованих попереднім власникам квартири, а тому на них не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані позивачем іншим особам до моменту набуття права користування зазначеним житловим приміщенням.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався. 
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 08.09.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету позивача та на електрону адресу позивача та відповідачів (а.с. 90-95, 100-105) та поштовими конвертами, направленими на поштові адреси відповідачів, які повернуті до апеляційного суду закінченням терміну зберігання.
Вирішуючи клопотання апелянтів про прийняття та дослідження нових письмових доказів в порядку статті 367 ЦПК України, колегія суддів виходить із того, що за загальним правилом докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У цій справі встановлено, що розгляд у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, при цьому судові повістки та копії матеріалів справи не були вручені апелянтам особисто, а поверталися до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 24.07.2024 у справі № 646/857/18, неналежне повідомлення сторони про судовий розгляд, що позбавило її можливості надати заперечення та докази, є поважною причиною для дослідження таких доказів судом апеляційної інстанції. Оскільки подані апелянтами документи, зокрема ордер № 6444 від 03.02.2021, акти введення вузла обліку в експлуатацію та довідка про стан заборгованості за новим особовим рахунком, мають виключне значення для встановлення моменту виникнення зобов`язань та правильності нарахування боргу, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання та долучити ці документи до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши подані відповідачами докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
З наданих позивачем копій відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання, корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, акту про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, звітів, акту про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи, акту прийняття теплового вузла обліку відомостей обліку встановлено, що для будинку за адресою: АДРЕСА_3 безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість.
Задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі зареєстровані у квартирі за спірною адресою, а отже, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами відповідних послуг. Встановивши, що будинок під`єднаний до мереж теплопостачання, а відповідачі своєчасно не сплачували за спожиту енергію, суд дійшов висновку про наявність солідарної заборгованості за період з травня 2018 року по жовтень 2021 року. Суд першої інстанції керувався положеннями статей 525, 526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язань та статтями 66, 67, 162 ЖК України щодо обов`язку громадян своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Суд прийняв наданий позивачем розрахунок богу як належний та достатній доказ, зазначивши, що відсутність письмового договору не звільняє споживача від оплати фактично отриманих послуг.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках є предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року.
Порядок надання послуг з централізованого опалення було регламентовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, яка втратила чинність 04.02.2022.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 17.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 послуги централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, а також вивезення побутових відходів тощо за функціональним призначення належать до комунальних послуг.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Дослідивши наданий апелянтами ордер № 6444, колегія суддів встановила, що право користування квартирою АДРЕСА_2 , виникло у відповідачів лише 03.02.2021. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що апелянти є споживачами за період з травня 2018 року по січень 2021 року, оскільки у цей час вони не мали жодної правової підстави для користування вказаним приміщенням.
Матеріали справи та подані відповідачам докази також свідчать про наявність двох різних особових рахунків, що обліковуються за квартирою АДРЕСА_2 . Нарахування заборгованості, що заявлена до стягнення із відповідачів у даній справі, у тому числі за період до лютого 2021 року, здійснювалося позивачем за рахунком № НОМЕР_1 , що обліковується за ім`ям іншої особи - ОСОБА_3, тоді як апелянти є власниками особового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого 20 лютого 2021 року після отримання ордеру на вселення та встановлення індивідуального приладу обліку теплової енергії. 
Відповідно до наданих апелянтами доказів, які заборгованість безпосередньо апелянтів як фактичних споживачів становить лише 194,56 грн. 
Покладення на відповідачів, що є споживачами послуг відмінними від попередніх мешканців квартири АДРЕСА_2 , обов`язку зі сплати заборгованості за період, коли відповідачі таких послуг не отримували, а також оплати за період з 02.2021 до 10.2021 без врахування встановленого та прийнятого на облік приладу обліку теплової енергії, є безпідставним. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження адже, адже висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року підлягає скасуванню на підставі статті 376 Цивільного процесуального кодексу України з ухваленням нової рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення. 
У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити. 
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРПОУ 40538421) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов