ЄУН: 336/144/26
Провадження №: 2/336/1467/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Савеленко О.А., за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпроенергосталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпроенергосталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
В обґрунтування позову зазначив, що 06.11.2018 був прийнятий електрогазозварником 5-го розряду у ТОВ НВП «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ» та звільнений за власним бажанням 27.05.202. За період роботи виникла заборгованість по сплаті заробітної плати в сум 78 886,12 грн. Станом на 08.12.2025 заборгованість складає 17 458,92 гривень. 21.10.2025 позивачем було відправлено на адресу відповідача претензію про погашення боргу. Станом на 08.12.2025 заборгованість не погашена. Зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка обумовлюється моральним та фізичних стражданням, внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цих престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Вважає, що незаконними діями ТОВ НВП «ДШПРОЕНЕРГОСТАЛЬ» йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2000 грн.
Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 17458,92 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Процесуальні дії у справі. Позиція сторін.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2026 відкрито проводження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та без фіксації технічними засобами, про що до суду подав письмову заяву.
Представник відповідача, належним чином повідомлений, в судові засідання тричі не з`явився, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Встановлені судом обставини.
Судом встановлено, що у період з 06.11.2018 по 27.05.2024 ОСОБА_1 перебував на посаді електрогазозварника 5-го розряду у ТОВ НВП «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ». 27.05.2024 звільнений за власним бажанням, про що свідчить запис у трудовій книжці на його ім`я № НОМЕР_1 .
Станом на 27.05.2024 сума заборгованості з виплати заробітної плати складає 61427,20 грн. та компенсації за невикористану відпустку у кількості 40 календарних днів до виплати складає 17458,92 грн., що підтверджується довідкою ТОВ НВП «Дніпроенергосталь» № 24-76 від 27.05.2024 та відповідачем не спростована.
07.10.2025 ОСОБА_1 на адресу ТОВ НВП «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ» направив претензію досудову, яка на момент розгляду справи відповідачем не задоволена.

Нормативне обґрунтування.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно із частиною першою статті3та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину – інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Згідно із статтею 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Висновки суду.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач працював у ТОВ НВП «Запоріжжяенергосталь» електрогазозварником 5-го розряду.
27.05.2024 звільнений за власним бажанням.
На момент звільнення з ОСОБА_1 не проведено повний розрахунок, а саме не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 40 календарних днів, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 17 458,92 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано інформації про інше.
Враховуючи вищевикладені обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач обґрунтовуючи завдану йому моральну шкоду зазначає, що у зв`язку із затримкою заробітної плати він відчув моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на продуктах харчування, що негативно впливає на відносини в родині. Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичних стражданням, внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цих престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. 
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, тимчасово змінився повсякденний розклад життя позивача.
Враховуючи вищевикладені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною шостою статті141 ЦПК України визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2662,40 грн. 
Керуючись ст. 19, 76-82, 141, 258, 259,280-282, 354-355 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпроенергосталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати – задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 17 458 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 92 копійки та моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь держави судовий збір в сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДНІПРОЕНЕРГОСТАЛЬ», код ЄДРПОУ: 23881078, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Експресівська, буд. 6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя О.А. Савеленко

04.05.26