ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3137/26 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Попової О.Г., 
суддів: Говоруна О.В. та Чуприни О.В., 
за участю:
секретаря: Кущенко К.В.,
представника позивача Мосійчук А.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі за адміністративним позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до Чигиринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури (надалі по тексту також - позивач, прокурор) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Чигиринської міської ради (надалі по тексту також - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області (вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, місто Чигирин, Черкаський р-н, Черкаська обл., 20901, ЄДРПОУ 04061560) в частині не вжиття заходів щодо набуття права власності на безхазяйне майно, а саме гідротехнічну споруду, що розташована на земельній ділянці площею 7,3528 га з кадастровим номером 7125484500:01:001:1262 та знаходиться в адміністративних межах Чигиринської територіальної громади Черкаського області;
- зобов`язати Чигиринську міську раду Черкаського району Черкаської області (вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, місто Чигирин, Черкаський р-н, Черкаська обл., 20901, ЄДРПОУ 04061560) вжити заходів щодо набуття права власності на безхазяйне майно - гідротехнічну споруду, яка розміщена на земельній ділянці площею 7,3528 га з кадастровим номером 7125484500:01:001:1262, що розташована на території Чигиринської міської ради, за межами населеного пункту села Полуднівка Черкаського району Черкаської області.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 позовну заяву Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до Чигиринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив із того, що у даному спорі прокурор не наділений правом набуття статусу позивача.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся із апеляційною скаргою, в яких просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, позивач зазначає, що постановляючи ухвалу про повернення позову, судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи наявні докази бездіяльності органу місцевого самоврядування - Чигиринської міської ради, що є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави, що надає право прокурору звертатися до суду в інтересах держави як самостійний позивач. 
Апелянт вказує, що у позовній заяві Черкаською окружною прокуратурою належним чином обґрунтовано, що Чигиринською міською радою порушуються вимоги закону про обов`язкову реєстрацію права власності на нерухоме майно, що створює передумови для зловживань щодо розпорядження цим майном. Крім того, на думку апелянта, є очевидним, що у спірних правовідносинах відсутній державний орган, який міг би зобов`язати Чигиринську міську раду вжити заходи щодо набуття права власності на гідротехнічну споруду. 
Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини, що мають значення для справи, порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вищевикладене дає підстави вважати, що оскаржувана ухвала суду спрямована на створення штучних перешкод для доступу до правосуддя в адміністративній справі. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали адміністративної справи із Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2026 призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від Чигиринської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи. На думку відповідача, судом вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму судовому рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.
Додатково, відповідач наголошує, що Черкаською окружною прокуратурою, як позивачем не доведено ні факту реальної протиправної бездіяльності, ні безхазяйності гідротехнічної споруди у розумінні ст. 335 ЦК України, а також не аргументовано наявність виключних підстав для прокурорського представництва. 
У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції з`явилася прокурор Мосійчук А.П., яка надала свої пояснення та аргументи. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон України № 1697-VII) визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Із наведених нормативних положень встаноілено, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.
Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Водночас у адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтерес держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 29.11.2022 у справі № 240/401/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформулював висновки про те, що положення статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади необхідно розуміти так:
- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;
- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі, не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;
- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено».
Отже, звернення прокурора в інтересах держави, саме до адміністративного суду, прямо встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про прокуратуру» і підтверджено правовими позиціями Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.03.2023 у справі № 140/2916/22.
Так, у постанові від 16.03.2023 у справі № 140/2916/22 Верховний Суд зазначав, що питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема:
- у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;
- прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ з наведенням відповідного обґрунтування.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 справа № 806/1000/17 звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Стосовно права на звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування, колегія суддів враховує, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен із таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним і не перебуває у підпорядкуванні жодного органу.
Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.
При цьому інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як благоустрій населених пунктів, розпорядження землями державної та комунальної власності.
Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 20.07.2021 у справі № 480/3093/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 18.12.2021 у справі № 804/3740/18, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20, від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18, від 05.05.2022 у справі № 320/6514/18.
У справі, що розглядається в обґрунтування підстав звернення до суду з позовом прокурор вказував на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Чигиринська міська рада, однак, саме її бездіяльність, як суб`єкта владних повноважень, сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності. Зазначена бездіяльність відповідача, на думку прокурора, призводить до того, що протягом тривалого часу вказані гідроспоруди можуть зазнати руйнації, використовуватися без достатніх на те правових підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, листом від 15.08.2025 № 1358/01/10-25 Регіональний офіс водних ресурсів у Черкаській області інформував, що згідно рішення Черкаської обласної ради № 39 16/VІ від 24.04.2015 інвентаризацію водних об`єктів та гідротехнічних споруд області було рекомендовано здійснити сільським, селищним, міським та районним радам
В 2019 році інвентаризація водних об`єктів та гідротехнічних споруд була завершена всіма районними державними адміністраціями та міськими радами області. За результатами проведеної інвентаризації по Чигиринському районі було складено 38 актів на 38 водних об`єктів та гідротехнічних споруд на них, балансоутримувачів 15 гідротехнічних споруд визначено не було.
Рекомендаційні листи щодо взяття на баланс безгосподарських гідротехнічних споруд направлялися Регіональним офісом водних ресурсів у Черкаській області до органів місцевого самоврядування та виконавчої влад.
Рішенням Черкаської обласної ради від 24.04.2015 № 39-16/VI передбачалося визначення переліку безхазяйних гідротехнічних споруд, вжиття заходів щодо прийняття їх у комунальну власність територіальних громад для подальшого запровадження платного користування гідротехнічними спорудами шляхом укладання договорів оренди нерухомого майна між відповідними радами та користувачами земельних ділянок водного фонду.
Після завершення районними державними адміністраціями інвентаризації водних об`єктів та гідротехнічних споруд у 2019 році облдержадміністрацією до райдержадміністрацій, міських рад та об`єднаних територіальних громад області були доведені рекомендаційні листи щодо взяття на баланс безгосподарських гідротехнічних споруд.
Рекомендаційні листи щодо взяття на баланс безгосподарських гідротехнічних споруд надсилалися Регіональним офісом водних ресурсів у Черкаській області (листи від 01.03.2019 № 333/03/10-20-19, від 05.03.2020 № 375/01/10-20-20), зокрема, і до Чигиринської об`єднаної територіальної громади щодо оформлення права власності на безгосподарські гідротехнічні споруди (листи від 04.04.2023 № 610/01/10-23-23, від 05.12.2024 № 2157/01/10-24 ).
Таким чином Регіональний офіс водних ресурсів у Черкаській області не є розпорядником або балансоутримувачем спірного водного об`єкта.
На адресу Чигиринської міської ради Черкаською окружною прокуратурою у порядку ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано запит від 23.10.2024 № 54/2-308 вих-24 про необхідність надання інформації про перебування на обліку міської ради в тому числі спірної гідроспоруди та оформлення на даний час права власності на неї або повідомлення про заходи, які вживаються міською радою у цій сфері, в тому числі і щодо визнання зазначеної споруди безхазяйним майном.
Листом від 01.11.2024 № 2600/02-33/2 Чигиринська міська рада повідомила, що на гідротехнічну споруди в межах колишньої Іванівської сільської ради паспорт не виготовлявся.
Також, на запит Черкаської окружної прокуратури від 07.08.2025 Чигиринська міська рада листом від 14.08.2025 № 3711/02-32/1 повідомила, що паспорт гідротехнічної споруди, розміщеної на земельній ділянці 7125484500:01:001:1262, не виготовлений. Інформації щодо належного оформлення права власності на об`єкт не надано.
При цьому, як зазначає позивач, з відкритих джерел інформації, в тому числі рішень виконавчого комітету та сесії міської ради, Чигиринською окружною прокуратурою не встановлено, що спірна гідроспоруда перебуває на балансі відповідача.
Відтак, заходи щодо оформлення права власності на безхазяйну гідротехнічну споруду міською радою не вжито.
Частина перша статті 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.
Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка має назву «Повноваження щодо управління комунальною власністю», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Приписами ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, на рухоме та нерухоме майно.
Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 340/5914/21, в якій заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Маловисківської МР щодо незвернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме - гідротехнічної споруди, що знаходиться в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області.
У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що не взяття на баланс гідротехнічної споруди водного об`єкта, невжиття заходів щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди, може спричинити виникнення аварій та інших надзвичайних ситуацій, у тому числі повеней, зумовлених шкідливою дією вод. Зазначене може свідчити про наявність загрози заподіяння шкоди інтересам держави у сфері запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах. Позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. У такій категорії справ прокурор повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави. При цьому, інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Аналогічні висновки також були зроблені Верховним Судом в постанові від 21.06.2024 у справі № 420/19870/21.
Колегія суддів зазначає, що Чигиринська міська рада, представляючи відповідну територіальну громаду, повинна діяти як в її інтересах, так і у суспільних інтересах в цілому, а тому правильне застосування положень чинного законодавства у сфері розпорядження та використання майна комунальної власності беззаперечно становить суспільний інтерес.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 806/179/16, аналізуючи положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виклав правову позицію: «право територіальної громади, як суб`єкта публічних правовідносин, охоплює собою права відповідних мешканців; порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці); інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування; головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території; для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами; ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади може бути розцінено як невиконання органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків».
З наведеного вище можна зробити висновок, що якщо місцевий або центральний орган державної влади, а також орган місцевого самоврядування, ухиляється від виконання своїх обов`язків або допускають бездіяльність, саме адміністративний суд має вирішити такий спір та захистити права мешканців відповідної територіальної громади, в тому числі за позовом прокурора. У протилежному випадку органи державної влади та органи місцевого самоврядування стають, фактично, безконтрольними, а право місцевого самоврядування беззахисним, всупереч унормованим гарантіям з боку держави на рівні Конституції України та законів України.
У даній справі керівник Черкаської окружної прокуратури фактично звернувся до суду з позовом за захистом прав та інтересів територіальної громади, як потенційного власника майна, що розташоване на території відповідної громади, оскільки міська рада, яка повинна захищати права та інтереси громади, як на його думку, допустила бездіяльність у їх захисті.
Колегія суддів зазначає, що відповідачу у даній справі, органу місцевого самоврядування, чинним законодавством України надані повноваження щодо ведення обліку нерухомого майна та здійснення контролю за їх використанням.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства передбачають, що до відання сільських, селищних, міських рад відноситься, в тому числі, вчинення дій, спрямованих на взяття на облік безхазяйного майна, розташованого на території відповідної громади.
Бездіяльність відповідача сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності та у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
Також невжиття таких заходів позбавляє територіальну громаду та державу можливості отримувати додаткові ресурси для поповнення бюджету коштами за користування відповідними особами такими гідротехнічними спорудами та, як наслідок, ускладнює реалізацію соціально-економічних функцій.
Отже, спірні відносини фактично стосуються бездіяльності Чигиринської міської ради, що полягає у не вчиненні тих дій, які остання повинна була вчинити, з метою задоволення потреб територіальної громади.
Таким чином, в даному випадку звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання органами місцевого самоврядування вимог законодавства, яке рулює питання набуття та розпорядження комунальною власністю, а тому прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діяв відповідно до вимог ст. 53 КАС України та ч. 3 ст. 23 Закону України № 1697-VІІ.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до передчасного помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, та вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо наявності підстав для повернення позовної заяви (в частині вимог).
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської окружної прокуратури на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі за адміністративним позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до Чигиринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 по справі № 580/3137/26 - скасувати.
Справу № 580/3137/26 направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.

Суддя Чуприна О.В.