Справа № 638/2032/26
Провадження №1-кп/638/1319/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
29 травня 2026 року м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025226240000704 від 11 листопада 2025 року, стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Коломак Харківської області, українки, громадянки України, вдови, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , інвалідності, хронічні захворювання спростовує, невійськовозобов`язаної, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
11 листопада 2025 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, більш точний час у ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебувала поблизу свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де прибирала листя. У цей же час з сусіднього домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 вийшов ОСОБА_4 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин. В ході конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підбігла до ОСОБА_4 , з граблями в руках. При цьому, ОСОБА_5 , знаходячись біля ОСОБА_4 та тримаючи граблі в руках, неодноразово намагалась нанести йому удар, замахуючись на потерпілого. Після чого, наблизилась до ОСОБА_4 , який намагався захиститись від неї мітлою, яку тримав руками, та, перебуваючи навпроти нього, діючи умисно, завдала один удар металевою частиною грабель йому по лівій руці та частково по голові. В наслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 були спричинені наступні тілесні ушкодження: травма лівої кисті: колота рана лівої кисті, відкритий перелом дистальної фаланги 4-го пальця лівої кисті, що не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1 «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року належать до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості; закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку з наявністю синця в лобовій ділянці, що відповідно до висновку судово – медичної експертизи № 12-14/823-А/25 від 22.12.2025 року спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.3.1 «а», п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_5 припинила свої злочинні дії та покинула місце скоєння злочину.
Таким чином, ОСОБА_5  своїми умисними та протиправними діями вчинила кримінальне правопорушення – злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_5 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України не визнала та пояснила, що в той день 11 листопада 2025 року вона прибирала сміття на своїй клумбі, яке розкидав потерпілий. Зі свого двору вийшов потерпілий, підійшов до неї, штовхнув її, вона впала, після чого вона почала махати на нього граблями, проте ударів граблями по потерпілому вона не бачила, крові на потерпілому вона не бачила. Зазначила, що неприязні стосунки між нею та подружжям ОСОБА_7 склалися і раніше не добрі, проте після вказаного конфлікту вони більше не конфліктували. На запитання прокурорки обвинувачена повідомила, що в результаті вказаного конфлікту у неї також були тілесні ушкодження, проте до лікарні вона не зверталась. Також повідомила, що не розкаюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Відмовилась від виступу у судових дебатах та від звернення до суду з останнім словом.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що конфлікти з ОСОБА_5 були і раніше. 11 листопада 2025 року, він вийшов зі свого двору за адресою м. Харків вул. Новоолексіївська виставити сміття, бо в той день за графіком повинні були забирати сміття. Біля клумби була ОСОБА_5 . Почалася суперечка, вона почала його ображати. Потерпілий зазначає, що він поклав пакет зі сміттям та обвинувачена вже почала на нього замахуватися граблями, після чого потерпілий забіг до себе на подвір`я. Далі з двору вийшла його дружина, побачила, що розкидане по дорозі сміття, повернулась та сказала, щоб він зібрав сміття та прибрав його. Тільки потерпілий вийшов з двору та почав збирати сміття, обвинувачена знову почала кидатися та бити його граблями по різним частинам тіла, при цьому потерпілий оборонявся мітлою. Дружина все це побачила та викликала поліцію, потім і швидку допомогу. Обвинувачена в цей час втекла, потерпілому надавали медичну допомогу. Всі ці події були зафіксовані на камери спостереження. У виступі у судових дебатах потерпілий просив не призначати покарання обвинуваченій пов`язане з позбавленням волі. Вказав, що позов не було заявлено.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона та її чоловік мають давно непрості стосунки з обвинуваченою. 11 листопада 2025 року вона близько 07 години ранку збиралась на роботу. Чоловік у цей час поніс виносити сміття за двір, бо в той день повинні були забирати сміття. Потім чоловік забіг у двір та повідомив, що на нього накинулась сусідка ОСОБА_5 . Коли свідок вийшла за двір вона побачила розкидане сміття та повідомила чоловіка, щоб він прибрав вказане сміття. Після цього пішла на роботу, трішки відійшла від двору та побачила, як ОСОБА_5 махає та завдає удари її чоловікові. Обвинувачена вибігла зі свого двору з граблями та била потерпілого. Свідок викликала швидку та поліцію ОСОБА_9 приходилися по голові по руках.
Крім того винність ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України підтверджується :
Протоколом проведення слідчого експерименту від 12 листопада 2025 року за участі потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив про обставини конфлікту від 11 листопада 2025 року. Детально розповів, де він знаходився, як поводила себе ОСОБА_5 .
З протоколу вбачається, що під час проведення слідчої дії ОСОБА_4 добровільно, без фізичного чи психічного примусу з боку учасників слідчої дії, надав свою згоду на проведення слідчого експерименту. Після чого детально та послідовно виклав обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину. Також ОСОБА_4 під час проведення зазначеної слідчої дії викладаючи свої дії одночасно відтворював їх на місці, ретельно викладаючи мету своїх дій, місце вчинення злочину, механізм, локалізацію та спосіб дій ОСОБА_5 . При цьому, з метою уточнення відповідних дій, ОСОБА_4 учасниками слідчої дії, ставились відповідні питання, щодо механізму, локалізації та способу отриманих травм, на які ОСОБА_4 добровільно та послідовно надавав відповіді та зазначав обставини, які були відомі лише йому та не булим відомі іншим учасникам слідчої дії. 
Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 січня 2026 року за участі обвинуваченої ОСОБА_5 , яка надала заяву та вказала, що вона відповідно до ст. 63 Конституції України відмовляється від участі у слідчих діях.
Висновком експерта № 12-14/823-а/25 від 22 грудня 2025 року. Відповідно до якого ОСОБА_4 під час подій 11 листопада 2025 року отримав ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08 січня 2026 року, де потерпілий ОСОБА_4 серед запропонованих фото впізнав на фото № 3 ОСОБА_5 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку № 3 зображена ОСОБА_5 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають;
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08 січня 2026 року, де свідок ОСОБА_8 серед запропонованих фото впізнала на фото № 4 ОСОБА_5 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку № 4 зображена ОСОБА_5 , особи на інших фотознімках відношення до кримінального провадження не мають.
Пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протоколи, складені за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідають положенням статей 104, 231 КПК України та є належними, допустимими та достовірними доказами у кримінальному провадженні, які сумніву у суду не викликають.
Протоколом огляду предмету від 09 січня 2026 року, де було оглянуто та досліджено оптичний носій інформації диск. До протоколу додані фототаблиці.
Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови, листи, супровідні листи, та інші), не підтверджують і не спростовують винуватість ОСОБА_5  в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, однак підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.
Відповідно до ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Таким чином, покази свідка не містять суттєвих протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, отриманий в установленому законом порядку.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 зазначала, що вона так вчинила, бо вона відповідала на лайку потерпілого та була у розпачі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Європейський Суд з прав людини вказує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, але вона не встановлює будь-яких правил допустимості доказів як таких, це завдання внутрішнього права.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 26.09.2002 у справі «Перрі проти Сполученого Королівства» (Perry v United Kingdom), зазначив, що важливо, щоб була справедлива процедура розгляду питання про прийнятність та перевірку надійності спірних доказів.
Невизнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому діяння суд розцінює, як спосіб свого захисту з метою уникнути покарання.
Склад злочину, передбачений частиною першою статті 122 КК України, належить до нетяжких злочинів.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, знайшло своє підтвердження.
На думку суду, комплекс зібраних у справі доказів є належними та допустимими, оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною суду не надано.
Таким чином, оцінюючи в комплексі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме- умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 міри покарання, суд, відповідно до ст. 50, 65 КК України, враховує що остання вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, суд звертає увагу на ставлення обвинуваченої до вчиненого правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченої, зокрема, те, що обвинувачена не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судима.
З огляду на наведене, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, всебічно дослідивши відомості про особу винної не лише під час вчинення кримінального правопорушення, але й інші дані, які характеризують особу останньої, дотримуючись загальних засад призначення покарання, з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає правильним обрати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому, суд вбачає підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України. 
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_5 за вказаним кримінальним провадженням не обирався. Арешти на майно не накладалися.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Витрати на проведення судових експертиз у справі відсутні.
Керуючись ст. 100, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_5 , якщо вона протягом іспитового строку тривалістю один (1) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк іспитового строку обраховувати з 29 травня 2026 року.
Запобіжний захід не обирався.
Речовий доказ, визнаний речовим доказом відповідно до постанови від 08 січня 2026 року про визнання речових доказів та передання на зберігання- оптичний носій інформаціції, диск, на якому міститься відеозапис з камери відеоспостереження- зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженій та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженою - з моменту отримання його копії.
Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Повний текст вироку складено 29 травня 2026 року.

Суддя ОСОБА_10