Справа № 161/20669/25  Провадження №33/802/372/26 	Головуючий у 1 інстанції:Черняк В. В. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши клопотання захисника Хомича Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, також стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.
Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник Хомич Д.В. 17.04.2026 подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді щодо ОСОБА_1 , в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав, а про існування постанови вона дізналася лише від державного виконавця.
Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити з таких підстав.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску цього строку, захисник вказує на те, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав, а про існування оскаржуваної постанови дізнався лише від державного виконавця, де і отримав копію постанови. Дані обставини, на думку апелянта, свідчать про поважність причин пропуску цього строку.
Проте, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.
Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не отримання особою копії постанови.
28 листопада 2025 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.12).
В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 08 грудня 2025 року. 
Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 , захисник Хомич Д.В. подав через систему «Електронний суд» 17 квітня 2026 року, що підтверджується апеляційною скаргою, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився 08 грудня 2025 року.
Отже, апелянт більш ніж на 4 місяці пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.
Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 не було відомо про винесення оскаржуваної постанови та те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , є безпідставними та голослівними.
Так, згідно приписів ч.2 ст.268 КУпАП участь, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.
Що ж стосується тверджень захисника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про винесення оскаржуваної постанови щодо нього, то вони є голослівними та повністю спростовуються матеріалами заяви ОСОБА_1 про розтермінування виплати штрафу.
Так, у зазначених матеріалах міститься власноручна заява ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , від 29 грудня 2025 року, про розтермінування виплати штрафу у справі №161/20669/25 у зв`язку з тим, що він є особою з інвалідністю 3 групи (а.м.1).
Це заява про розтермінування виплати штрафу накладеного постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2025 щодо ОСОБА_1 у справі №161/20669/25 (а.с.12).
Заяву ОСОБА_1 про розтермінування виплати штрафу було розглянуто.
Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 було задоволено та розстрочено виконання постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року у справі №161/20669/25 в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, шляхом сплати, починаючи з 12 січня 2026 року та закінчуючи 12 жовтня 2026 року щомісячних платежів у розмірі 1700 гривень (а.м.13).
07 січня 2026 року постанови про розстрочення виконання постанови скеровано на адресу ОСОБА_1 (а.м.14).
Отже, із власноручної заяви ОСОБА_1 про розтермінування виплати штрафу від 29.12.2025 та матеріалів за цією заявою убачається, що ще станом на 29.12.2025 ОСОБА_1 було достовірно відомо, що відносно нього винесено постанову від 28.11.2025 за ч.1 ст.130 КУпАП у справі №161/20669/25. 
Таким чином, власноручною заявою ОСОБА_1 від 29.12.2025 про розтермінування виплати штрафу, постановою судді Луцького міськрайонного суду від 06.01.2026 про задоволення вказаної заяви та матеріалами за вказаною заявою повністю спростовуються доводи клопотання захисника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про винесення щодо нього оскаржуваної постанови та отримання її копії в 2026 році від державного виконавця. 
Доводи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження жодним чином не спростовують вищенаведених обставин та матеріалів за заявою ОСОБА_1 від 29.12.2025 про розтермінування виплати штрафу.
Отже, беручи до уваги наведені обставини в їх сукупності, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає. 
Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання захисника Хомича Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника Хомича Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду   В.П. Денісов