Справа № 175/14499/25
Провадження № 2/510/1646/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 

09 березня 2026 року    Ренійський районний суд Одеської області
у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
- за участю секретаря Лабановой С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,-
В С Т А Н О В И В

Відповідач в судове засідання не явився, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження був повідомлений за зареєстрованим місцем мешкання, клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні за участю сторін суду не подавав, відзиву на позов із наведенням заперечливих доводів суду не надано.
Представник позивача – ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» в судове засідання не явився, просив про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без його участі.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2021р. (ч. 1 ст. 130 КУпАП); копія постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2021р. ( ст. 124 КУпАП); копія повідомлення від 17.08.2021р. від потерпілої особи про настання ДТП з полісом ОСЦПВВНТЗ (із додатком); копія паспорту громадянина України, оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія посвідчення водія, оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оформленого на ім`я ОСОБА_3 ; копія довіреності ОСОБА_3 від 20.08.2021р.; копія заяви ОСОБА_2 від 25.08.2021р. про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку; копія протоколу технічного огляду КТЗ від 19.08.2021р.; копія страхового акту №604/01/50/2021/1 від 12.10.2021р.; копія платіжного доручення №2122 від 13.10.2021р. на суму 17501,99 грн.; копія претензії від 14.08.2024р. про добровільне погашення регресної заборгованості; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Вегера А.А.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач – ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН», діючий через свого представника, звернувся до суду із відповідним позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 17501,99 грн., завдану внаслідок вчинення ДТП, винуватим у якій було визнано ОСОБА_1 . У позовних вимогах представник позивача вказує, що 17.08.2021р. о 21.00 год по вул. Кільченська, 80а в м.Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ»із реєстраційним номером НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «DAEWOO» із д/з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 (водій – ОСОБА_2 ), транспортні засобі отримали механічні пошкодження.
У відповідності із постановами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2021 р., винесеними у справах № 175/3334/21, №175/3332/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. В результаті ДТП, транспортному засобу – автомобілю«DAEWOO» із д/з НОМЕР_2  заподіяні певні механічні пошкодження.
На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «ЗАЗ»із реєстраційним номером НОМЕР_1 були застраховані у ПАТ «СК «ЕТАЛОН» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-1026214 від 22.02.2021р. Представник власника пошкодженого автомобіля марки «DAEWOO» із д/з НОМЕР_2 (за довіреністю)  звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування/страхової виплати. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля було визнано страховим випадком, у зв`язку із чим ПАТ «СК «ЕТАЛОН» здійснив власнику (його представнику) пошкодженого т/з виплату страхового відшкодування в розмірі 17501 грн. 99 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 13.10.2021р. №2122.

В даний час, в порядку регресу, відповідно до ст. 1191 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 17501,99 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Також просить стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування та сплаченого судового збору обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.- задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до норм ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Преюдиційні факти – це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки в даній цивільній справі страховий випадок трапився 17.08.2021р. , то до правовідносин, пов`язаних із ним слід застосовувати положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що був прийнятий 01.07.2004р. та припинив свою дію 31.12.2025р. Тобто, до відносин, які виникли в період дії ЗУ №1961-IV застосовуються правові положення саме цього закону, навіть якщо виплати по них відбуваються пізніше. 
Крім того, суд зазначає, що слід вважати, що позовні вимоги позивачем були пред`явлені без пропуску строку позовної давності, оскільки діяли зупинення цього строку на період дії коронавірусної інфекції в Україні та дії воєнного стану в Україні.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1статті 9 Закону № 1961-IV).
Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. 
Ст. 9 Закону України № 1961-IV зазначається, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Ст. 12 Закону України № 1961-IV встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Ст. 36 Закону України № 1961-IV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Згідно ст.22 Закону України № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Стаття 993 ЦК України зазначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди – 17501 грн. 99 коп. є законними, знайшли своє підтвердження, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, вимоги позивача являються обґрунтованими і доведеними, правомірними і законними, такими, що виходять з договірних зобов`язань, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028 грн. 00 коп.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., суд зазначає таке:
Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із правовою позицією ВС, викладеної у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Суду не було надано доказів укладення договору про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом, не були надані докази на підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, не наданий акт прийому-передачі наданих послуг та ін. До матеріалів справи була додана лише копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Вегера А.А.
Зважаючи на вищенаведене, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. правової допомоги і залишає їх без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 133, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 279, 280, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, - 
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН»  (код ЄДРПОУ: 20080515) матеріальну шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 17501 грн. 99 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН»  (код ЄДРПОУ: 20080515) 3028 грн. 00 коп. судового збору. 

У задоволенні вимог про стягнення витрат за надання правничої допомоги – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК