ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2026 р. справа № 300/1113/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.02.2026 № 092850029003 про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки з 02.04.2024 позивач працює в установі, яка не відноситься до державної або комунальної власності. Позивач вважає протиправним таке рішення про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, оскільки ОСОБА_1 продовжила працювати в КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради» на двох посадах по 0,25 ставки, а тому має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
18.03.2026 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Запорізькій області, відповідно до якого представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. Так, представник відповідача зазначив, що за даними трудової книжки встановлено, що позивач працювала за основним місцем роботи з 17.08.1991 на посаді лікаря-терапевта амбулаторії, 27.07.1992 на посаді лікаря-терапевта поліклініки №2, в подальшому після реорганізації установи продовжувала працювати на посаді лікаря КНП “Калуська міська лікарня Калуської міської ради” до 01.04.2024 - звільнена з посади, наказ “№41” від 29.03.2024. З 02.04.2024 по теперішній час ОСОБА_1 згідно трудової книжки за основним місцем роботи працює на посаді лікаря-терапевта в ТОВ “Медюніо”. Форма власності установи не є державною. Крім того, із назви установи ТОВ “Медюніо” не вбачається належність зазначеної установи до установ охорони здоров`я, визначених Переліком № 909. За вказаних обставин, представник відповідача просить суд в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі (а.с. 26-33).
У відзиві від 18.03.2026 на позовну заяву представник відповідача також просив суд залучити до участі у справі № 300/1113/26 як відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Ухвалою від 23.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про залучення до участі в справі № 300/1113/26 відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV з урахуванням страхового стажу 42 роки 8 місяців 16 днів (а.с. 11).
Під час призначення з 21.10.2025 пенсії за віком позивачу не призначено грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», як працівнику установ охорони здоров`я зі стаженм не менше 30 років.
30.01.2026 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»,
Заява позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області була скерована в Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по принципу екстериторіальності для опрацювання.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 №092850029003 відмовлено позивачу призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки за даними трудової книжки встановлено, що позивач працювала за основним місцем роботи з 17.08.1991 на посаді лікаря-терапевта амбулаторії, 27.07.1992 на посаді лікаря-терапевта поліклініки №2, в подальшому після реорганізації установи продовжувала працювати на посаді лікаря КНП “Калуська міська лікарня Калуської міської ради” до 01.04.2024 - звільнена з посади, наказ “№41” від 29.03.2024. З 02.04.2024 по теперішній час ОСОБА_1 згідно трудової книжки за основним місцем роботи працює на посаді лікаря-терапевта в ТОВ “Медюніо”. Форма власності установи не є державною. Крім того, із назви установи ТОВ “Медюніо” не вбачається належність зазначеної установи до установ охорони здоров`я, визначених Переліком № 909 (а.с. 13).
Листом від 11.02.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 №092850029003 про відмову у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій (а.с. 12).
Вважаючи протиправним рішення відповідача від 06.02.2026 № 092850029003 про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).
Згідно з частиною третьою статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина драга статті 24 Закону №1058).
Приписами пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 за № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).
За приписами пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення (пункт 6 Порядку № 1911).
Згідно пункту 7 Порядку № 1911 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї таких умов:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону № 1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах. 
Вказане правозастосування пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а.
Зазначеного підходу до застосування пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV дотримано у постановах Верховного Суду від постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №234/13835/17, від 20 лютого 2019 року у справі №462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі №466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі №450/3061/16-а, від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а, від 21 березня 2024 року у справі №580/2737/23 та ін.
Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії за вислугу років, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 №092850029003 про відмову позивачу у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не є спірним факт призначення позивачу пенсії вперше з 21.10.2026 та наявності страхового стажу станом на день звернення за призначенням пенсії не менше 30 років на відповідних посадах в закладах і установах охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Водночас, позивач вважає, що станом день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працювала в установі, яка не відноситься до державної або комунальної форми власності.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Також, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.09.1982, копія якої міститься в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 17.08.1991 прийнята на посаду лікаря-терапевта амбулаторії с. Голинь; з 27.07.1992 переведена на посаду дільничного лікаря-терапевта районної поліклініки тер № 2 по контракту; з 01.04.1997 переведена на 0,75 посади лікаря-терапевта загально-терапевтичного відділу; з 19.02.1998 переведена на 0,25 посади лікаря-терапевта проф. відділу та 0,25 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділу; з 10.02.1999 переведена на 0,5 посади лікаря терапевта терапевтичного відділу та 0,25 посади лікаря терапевтичного профвідділу; з 01.05.1999 у зв`язку із створенням Калуського територіального медичного об`єднання переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділу стаціонарного відділення та 0,5 посади лікаря-терапевта профвідділу поліклінічного відділення Калуської ТМО; з 01.02.2025 в зв`язку з реорганізацією Калуського територіального медичного об`єднання переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділу стаціонарного відділення та 0,5 посади лікаря-терапевта профілактичного відділу поліклінічного відділення районної лікарні Калуської районної ради; з 01.09.2005 у зв`язку з ліквідацією районної лікарні Калуської районної ради переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділу стаціонарного відділення та 0,5 посади лікаря-терапевта профілактичного відділу центральної районної поліклініки Калуської ЦРЛ; з 30.06.2006 переведена на 0,5 посади лікаря-ревматолога, 0,5 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділу стаціонарного відділення Калуської ЦРЛ; з 01.01.2009 у зв`язку з реорганізацією Калуської ЦРЛ переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта, 0,5 посади лікаря-ревматолога терапевтичного відділення стаціонарного відділення комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради»; з 01.01.2011 у зв`язку з реорганізацією закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» шляхом приєднання до комунального закладу «Калуська центральна районна лікарня» переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта, 0,5 посади лікаря-ревматолога терапевтичного відділення стаціонару Калуської ЦРЛ; з 01.01.2012 у зв`язку із зміною структури КЗ «Калуська центральна районна лікарня» переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта та 0,5 посади лікаря-ревматолога терапевтичного відділу стаціонарного відділення КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради»; з 01.01.2012 прийнята по переводу до КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» на 0,5 посади лікаря-терапевта та 0,5 посади лікаря-ревматолога терапевтичного відділу стаціонарного відділення; з 02.09.2019 переведена на 0,5 посади лікаря-терапевта терапевтичного відділення на 0,25 посади лікаря-ревматолога терапевтичного відділення стаціонару на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення; з 02.01.2020 звільнена із займаної посади за згодою сторін; з 03.01.2020 прийнята на 0,5 посади лікаря-терапевта кардіологічного відділення стаціонару Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Калуської та районної рад»; з 12.03.2021 переведена на 0,5 посади лікаря-ревматолога кардіологічного відділення стаціонару та на 0,25 посади лікаря-терапевта жіночої консультації; з 13.12.2021 переведена 0,25 посади лікаря-терапевта жіночої консультації; з 01.04.2022 звільнена за власним бажанням; з 22.04.2022 прийнята на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення та 0,25 посади лікаря-терапевта денного стаціонару поліклінічного відділення КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради»; з 01.04.2024 звільнена із займаної посади; з 02.04.2024 прийнята на 0,5 посади лікар-терапевта лікувально-діагностичного відділу ТзОВ «Медюніон»; з 02.04.2024 прийнята на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення та 0,25 посади лікаря-терапевта денного стаціонару поліклінічного відділення КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради» (а.с. 14-17).
Вищевказані періоди роботи позивача також підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства «Калуська міська лікарня Калуської міської ради» за № 51 від 28.01.2026 (а.с. 18-19).
Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 № 909 затверджено вичерпний Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту 2 Переліку № 909 до вказаного переліку відносяться:
лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад);
аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти;
медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (пункт 2 приміток Переліку № 909).
Згідно рішення від 06.02.2026 №092850029003 про відмову позивачу у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначило, що з 02.04.2024 по теперішній час ОСОБА_1 згідно трудової книжки за основним місцем роботи працює на посаді лікаря-терапевта в ТОВ “Медюніо”, яке не відноситься до державної або комунальної форми власності.
Водночас, відповідач залишив поза увагою факт одночасної роботи позивача з 02.04.2024 на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення та 0,25 посади лікаря-терапевта денного стаціонару поліклінічного відділення КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради», яке відноситься до комунальної форми власності.
Також суд звертає увагу на те, що жоден нормативно-правовий акт, який входить до діючого законодавства України, не містить прямої заборони зараховувати до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії за вислугу років медичним працівникам, роботу за сумісництвом.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2019 у справі №295/8391/15-а навів правовий висновок про те, що робота за сумісництвом підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а відтак і право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №456/1310/17, в якій суд зазначив, що чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.
Такої ж позиції притримувався Верховний Суд при застосуванні норми пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у постановах від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 та від 05.03.2019 у справі №686/9307/17.
Аналізуючи відповідні норми законодавства Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №442/456/17 звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.
Також, судом при розгляді даної справи враховано, що Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909 від 04.11.1993, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29.08.2018 у справі №492/446/15-а, від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17.
Як встановлено судом вище, станом день досягнення позивачем пенсійного віку, ОСОБА_1 працювала в установі комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а саме: на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення та 0,25 посади лікаря-терапевта денного стаціонару поліклінічного відділення КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради».
Підсумовуючи вищевикладене, в спірному випадку на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком, позивачем було дотримано всіх обов`язкових умови для нарахування та виплати йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій:
- станом день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працювала на 0,25 посади лікаря-ревматолога денного стаціонару поліклінічного відділення та 0,25 посади лікаря-терапевта денного стаціонару поліклінічного відділення КНП «Калуська міська лікарня Калуської міської ради»;
- пенсія по віку позивачу призначена з 21.10.2025;
- станом на день звернення за призначенням пенсії позивач мала страховий стаж не менше 30 років на посадах в закладах і установах освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність рішення відповідача від 06.02.2026 № 092850029003 про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
За наявності всіх умов для призначення позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суд вважає, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 гривень. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 № 092850029003 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.