707/275/25 
2/707/41/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 року         м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Волкової Н.С.,
за участю секретаря Максименко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

1.Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, посилаючись на наступне.
Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 29.11.2007. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними спорудами у  АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на праві власності відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 18.03.1996, виданого виконавчим комітетом Руськополянської ради народних депутатів Черкаської області. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась позивачка та син померлого ОСОБА_3 від попереднього шлюбу – відповідач ОСОБА_2 . Позивачка не погоджується з тим, що відповідач має право на спадщину на частки спірного домоволодіння, оскільки за період шлюбу зі спадкодавцем вона з чоловіком збільшили вартість вказаного майна вдвічі, тому вважає, що домоволодіння є спільним сумісним майном подружжя, частки якого повинна належати їй. Зокрема, за час спільного проживання у шлюбі зі спадкодавцем, вони побудували сарай, гараж, літню кухню, погріб, душ, туалет та декілька господарських будівель, поставили дерев`яний паркан, поклали доріжку з плитки до гаражу; побудували нову кухню в житловому будинку, розібравши стару до фундаменту, та перенесли вікно; зробили ремонт в будинку; у 2009 році зацементували стежки у домоволодінні, поставили огорожу з плоского шиферу, пробили свердловину, замінили всі вікна на пластикові, замінили всі двері, укріпили фундамент. В 2009 році зробили ванну кімнату у житловому будинку; у 2015 році утеплили житловий будинок з внутрішнього боку; у 2016 році зробили каркас гаражу з металу; в 2021 році зробили капітальний ремонт; у 2022 пробили свердловину; зробили у дворі навіс з полікарбонату. У технічному паспорті на домоволодіння від 2020 року маються всі нові побудови на території спірного домоволодіння, а також змінилася площа самого домоволодіння у порівнянні з технічним паспортом за 1996 рік. За цей час відповідач ні фізично, ні матеріально не допомагав в перебудові та ремонтах домоволодіння. 
Посилаючись на вказане, просила визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ; виключити із загальної маси спадкового майна його частину, як таку, що є неподільною і набутою ОСОБА_1 під час сумісного проживання в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_3 .
1.2. Представник відповідача надала до суду відзив, в якому вказала, що відповідач не погоджується з позовними вимогами. Позивачка вже намагалася усунути відповідача від спадщини, подавши позов до Придніпровського районного суду м. Черкаси про усунення від права на спадкування за законом, проте рішенням суду, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду у справі №711/1658/24, позов було залишено без задоволення. 
Зазначила, що майно, яке входить до спадкової маси, належало батькові відповідача на праві особистої приватної власності та не було набуте у шлюбі з позивачкою, позивачка не володіє жодним нерухомим майном. Спільних дітей у позивачки зі спадкодавцем немає, відповідач є єдиними його сином. Батько відповідача за життя не укладав жодних договорів з позивачкою, не визнавав спірний будинок майном подружжя. Крім того, спадкодавець був єдиною особою, яка була зареєстрована у спірному будинку; позивачка ніколи не була зареєстрована у вказаному будинку. Жодними наданими позивачкою суду фінансово-касовими документами, більшість з яких не мають всіх належних реквізитів платіжного документа, а в частині з них в графі «покупець» вказана не позивачка, а невідомі особи, або взагалі не вказано покупця, не підтверджується, що дані товари були придбані та використовувались саме подружжям для здійснення ремонтних робіт або поліпшень у спірному будинку. Сам факт купівлі вказаних у поданих позивачкою документах, більшість з яких видавалась покупцю ФОП ОСОБА_4 та вказувалась адреса: АДРЕСА_2 , що не співпадає з адресою спірного домоволодіння, не можуть бути належними доказами. Крім того, позивач з 2006 року по 2018 рік здійснювала підприємницьку діяльність в спеціалізованих магазинах, за основним видом діяльності якої була роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, тож дані документи могли стосуватися придбання товарів для здійснення її підприємницької діяльності, а не для здійснення ремонтних чи інших робіт у спірному житловому будинку. Посилаючись на зазначене, просить відмовити у позові у зв`язку з безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю та стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати, орієнтовний розмір яких складає 20 000 грн. 
1.3. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що за період спільного проживання позивачки з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2022 рік за рахунок її з чоловіком спільної праці і їх сумісних фінансових вкладень в спірне домоволодіння, його вартість збільшилась вдвічі. Позов просить задовольнити повністю.
1.4. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 29 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яке полягає у забороні вчиняти дії щодо оформлення права на спадщину після померлого ОСОБА_3 до винесення рішення судом по суті позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя відмовлено.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2025 року призначено комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 29.01.2026 у зв`язку з надходженням висновку експерта провадження у справі поновлено.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.04.2026, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.05.2026.
Ухвалою суду від 08.06.2026, внесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у зв`язку зі складністю справи відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год. 00 хв. 18 червня 2026 року.
1.5. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив обставинам. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, була присутня його представник, яка просила відмовити у задоволенні позову, надавши пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позов обставинам. 

2.Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 29.11.2007 зареєстрували шлюб. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області. 
Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_3 від 12.03.1996, виданого виконавчим комітетом Руськополянської селищної ради народних депутатів Черкаської області, ОСОБА_3 належав на праві особистої власності жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у  АДРЕСА_1 .
У експлікації земельної ділянки відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеного 18.03.1996, зазначено: під літ. А-1 зазначено житловий будинок, літ. Б -сарай, гараж, літ. В. – погріб. Згідно з планом будівлі (а.с. 12) зазначено характеристику приміщень, зокрема, кількість кімнат – 4, загальна площа – 100,4, житлова – 62,2, підсобн. – 38,2. У експлікації до плану будинку А-1 вказано: веранда, кімната, коридор кімната кухня, кладовка. 
Згідно з актом приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника № 79 від 30.11.1990, комісія постановила, закінчене будівництво житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 вважати прийнятими в експлуатацію. 
Згідно з витягом з рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів від 30.03.1992 № 74, дозволено гр. ОСОБА_3 будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Відповідно до експлікації до схеми розташування будівель та споруд технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , від 07.10.2020, під літ. А-1 – житловий будинок, а- прибудова, Б- сарай, гараж, літня кухня, Г – гараж, Д- навіс, Е – літній душ, вбиральня, Є – навіс, В – погріб, №1 -5 -ворота, огорожа, огорожа, свердловина, яма вигрібна. Згідно з експлікацією приміщень будинку вказано (а.с. 21): загальна площа – 97,2, житлова – 59,6, підсоб. – 37,6.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Руськополянської сільської ради № 15 від 06.01.2025, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 проживав і був постійно зареєстрований на день смерті в будинку в АДРЕСА_1 . Крім нього в будинку з 2007 року проживала без реєстрації його дружина ОСОБА_1 , земельна ділянка не приватизована. 
До матеріалів справи (а.с. 23- 39) позивачем долучено видаткові накладні, товарні чеки, рахунки-фактури, загрузочний листок, бланк замовлення на виготовлення меблів, замовлення покупця, замовлення клієнта, чеки. 
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності від 03.01.2025 загальна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 складає 1639500 грн.
Відповідно до витягу №227687112 від 12.10.2020 житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 . 
2.2. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 01.06.2006 по 14.05.2018 була зареєстрована у вказаному реєстрі та здійснювала діяльність 47.52 – роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. 
2.3. Згідно з висновком експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19.01.2026 № 195/25-23/4/26-23, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , станом на момент проведення експертизи складає 2180243 грн. 
Визначити вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 станом на 2007 рік не вбачається за можливе, оскільки клопотання експерта в частині необхідності «зазначити дату оцінки домоволодіння станом на 2007 рік» не виконано, а інформація, дійсна станом на період з 2007 по жовтень 2022 рік та станом до 2007 (до проведення будівельних робіт) про геометричні (розміри приміщень, конструкцій), фізичні (показники застосованих матеріалів) параметри та фізичний стан будівель та споруд домоволодіння в АДРЕСА_1 , не надана на дослідження. 
Встановити станом на час проведення експертизи, які саме будівельні роботи, добудови, переобладнання були проведені за цей час, а саме: в період з 2007 по жовтень 2022 рік в будинковолодінні, розташованого в АДРЕСА_1 та яка вартість цих робіт і затрачених на це будматеріалів можливо лише за наявності документації (технічна/проектна документація на будівлі, інвентарна справа), що містить чітку інформацію, дійсну станом на період з 2007 по жовтень 2022 рік та станом до 2007 (до проведення будівельних робіт) про геометричні (розміри приміщень, конструкцій), фізичні (показники застосованих матеріалів) параметри та фізичний стан будівель та споруд досліджуваного домоволодіння. 
2.4. У судовому засіданні судовий експерт Рубель А.В. пояснив, що даних, які надавались на дослідження не достатньо для проведення експертизи. За умови надання технічної документації за період з 2007 по жовтень 2022 рік, та станом до 2007 (до проведення будівельних робіт), необхідно буде проводити додаткову експертизу. Технічна документація, яка надана на дослідження експертові, не несе інформації, які саме роботи проводились. Що стосується будівельних робіт, які були виконані, то має бути надана на дослідження проектна документація, якою це підтверджується, або ж технічна документація, яка містить повну інформацію. Надані йому на дослідження технічні паспорти не місять різниці в планах добудови. 
2.5. Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 – померлий чоловік позивачки, був її племінником, вона проживає по сусідству з їх будинком. У будинку спочатку проживав ОСОБА_3 з першою дружиною та сином (відповідач по справі), але будинок не добудований. Потім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили разом без реєстрації шлюбу та збирали гроші на квартиру для ОСОБА_7 - першої дружини ОСОБА_3 , а згодом вони придбали для ОСОБА_7 квартиру, про це свідок знає зі слів позивачки ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_3 та позивачка зареєстрували шлюб, почали робити ремонт у будинку. Після реєстрації їх шлюбу будинок був з чотирма кімнатами, він був житловий. Був недобудований сарай. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 зробили огорожу, розібрали літню кухню, оскільки вода потрапляла під обкладку і кухня завалилася. Вони поміняли вікна, зробили кухню, побудували гараж. Ванну робив ОСОБА_3 разом з його родичами. ОСОБА_3 наймав бригаду робітників, яка зробила сарай. Хто саме оплачував роботу бригади, вона не була безпосереднім очевидцем, однак знає, що вони з позивачкою оплачували роботу разом. 
Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що вона є подругою позивачки. Надала пояснення, що коли позивачка почала проживати з померлим чоловіком у будинку, там була одна коробка, глиняні стіни, вікна були з дірками, все валилося, ніде нічого не було доведено до ладу. Позивачка мала власний будівельний магазин і свідок у ньому три роки пропрацювала продавцем, приблизно з 2013 по 2016 роки. ОСОБА_9 знаходився у АДРЕСА_2 . Частину матеріалів, які позивачка завозила до магазину, йшли на будівництво у їх будинку. Водій, який привозив мішки з цементом, частину мішків відвозив позивачці. Свідок особисто сама робила ремонт у цьому будинку, позивачка їй платила за це. Свідок є маляром, тому робила оздоблювальні роботи, штукатурила, клеїла шпалери, на вікнах робила відкоси. Договори на проведення таких робіт не укладались офіційно. Щодо прокладення труб у ванній, опалення, то вони наймали бригаду працівників. 
Свідок ОСОБА_10 повідомила, що є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 . Будинок будував батько свідка разом з братом свідка – ОСОБА_3 . Спочатку в будинку жила перша сім`я ОСОБА_3 , вони проживали там недовго. Будинок не надто був придатний до проживання, але там можна було проживати. Вікна буди дерев`яні, кухня була збудована не правильно і з часом впала. Один куток хати відійшов від підтікання води. Спочатку позивачка з братом свідка збирали кошти для придбання квартири для першої дружини ОСОБА_3 , про це свідку відомо зі слів брата. Всі гроші брат свідка ( ОСОБА_3 ) з позивачкою заробляли разом. Більшу частину будинку вони відремонтували коли вже у них був магазин. Велика частина речей, що знаходиться у цьому будинку – килими, меблі, їм дала мати свідка. Коли у них був магазин, на думку свідка, більшу частину грошей на ремонт заробляла позивачка, оскільки вона працювала у магазині. Брат свідка в той час також працював, але мав тимчасові заробітки, але він працював увесь час до смерті. Все, що зараз є у цьому будинку, це завдяки ОСОБА_11 , яка як жінка наполягала на проведенні ремонту. Чоловік свідка є будівельником і робив у них ванну кімнату - клав плитку, це було за усною домовленістю, будь-яких договорів, кошторису не було. Кухню допомагали відновлювати всі родичі ОСОБА_3 . 

3. Релевантні джерела права

3.1. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Згідно ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
3.2. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73).
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.
Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.
3.3. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.11.2007. 
Померлому ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належало спірне домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_3 від 12.03.1996.
4.2. Зі змісту ст. 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: істотність збільшення вартості майна; таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Тобто суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 (провадження № 6-1447цс17) та підтриманий Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 21.10.2020 у справі № 343/763/18, провадження № 61-15390св19.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо мало місце наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак такі затрати не є істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.
Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.
Аналіз положень ст.ст. 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що ст. 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст.62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування правил, передбачених ст. 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Разом із цим за змістом вказаної постанови істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.
Застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.
4.3. У справі, що розглядається позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на те, що унаслідок її з померлим чоловіком ОСОБА_3 спільної праці і сумісних фінансових вкладень у домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , відбулося збільшення його вартості.
Суд зазначає, що на підтвердження виникнення спільної сумісної власності подружжя на спірний об`єкт нерухомого майна, позивачка має довести, що збільшення вартості майна є істотним, і що таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або її власними затратами.
Разом з тим, висновком експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19.01.2026 № 195/25-23/4/26-23, визначено ринкову вартість спірного майна станом на момент проведення експертизи. Вартість майна станом на 2007 рік та які саме будівельні роботи, добудови, переобладнання були проведені за цей час, а саме у період з 2007 року по жовтень 2022 рік, та яка вартість цих робіт і затрачених на це будматеріалів, експертом не встановлено.
Вказане позбавляє суд можливості вирішити питання чи було поліпшення цього об`єкта нерухомості значним, а збільшення його вартості істотним, порівняти на час вирішення спору вартість об`єкта до та після поліпшення.
Надаючи оцінку в сукупності показанням свідків та технічним паспортам, суд зазначає, що вони не є належними доказами на підтвердження вартості об`єкта нерухомого майна до моменту його перетворення (поліпшення), на підставі них неможливо суду встановити дійсні обставини справи щодо обсягу участі подружжя чи особисто позивачки у ремонті (будівництві) нерухомого майна, періодів виконання таких робіт, яких перетворень зазнав сам об`єкт і чи можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили його вартість.
Щодо наданих позивачкою ксерокопій видаткових накладних, товарних чеків, рахунків-фактур, загрузочного листка, бланка замовлення на виготовлення меблів, замовлення покупця, замовлення клієнта (а.с. 23- 39) такі, на думку суду, не свідчать про наявність законних підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а лише можуть бути підставою для відшкодування понесених витрат за умови доведення нею факту використання таких матеріалів при будівництві та ремонті.
Крім того, суд зауважує, що ряд вказаних платіжних документів містить найменування покупця (платника) ФОП ОСОБА_1 чи інших осіб, що не є належними доказами на підтвердження обставин справи. 
Досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують ані факту того, що збільшення вартості спірного будинку у період шлюбу є істотним, ані факту вкладення в такий ремонт (будівництво) спірних затрат подружжя чи особистих (власних) коштів позивачки, власної трудової діяльності, що б визначало можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні ч.1 ст. 62 СК України. 
Тобто, у цьому спорі відсутні підстави вважати, що первинний об`єкт нерухомості, який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності, розчинився, став настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
У зв`язку з чим відсутні підстави для визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та виключення її частки із загальної маси спадкового майна. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Щодо судових витрат у вигляді судового збору, то позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння – відмовити.
Судові витрати по справі щодо судового збору віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:  Н.  С.  Волкова