ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р. справа № 300/5556/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправною відмову у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення, зобов`язання здійснити перерахунок та щомісячну виплату пенсії з 24.07.2025 за вислугу років з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 призначена пенсія на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ). За доводами позивача відповідач протиправно відмовив в перерахунку пенсії за вислугу років з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки право на вказаний розмір пенсії позивач має у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ через хворобу, що в повній мірі визначено пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Законом України "Про Національну поліцію". З наведених підстав просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 08.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало до суду відзив від 21.08.2025 за №0900-0804-7/41931 на позовну заяву, в якому заперечило проти мотивів та доводів ОСОБА_1 , викладених в адміністративному позові.
Оскільки позивача звільнено зі служби у запас через хворобу, а не у відставку за віком чи за станом здоров`я на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, то відповідно до наведених вище норм законодавства він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 5% до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є пенсіонером, з 2006 року отримує пенсію призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Розмір пенсій позивача при її призначенні обчислено виходячи з 68% розміру грошового забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу Управління МВС України в Івано-Франківській області від 12.12.2006 за № 143 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за статтею 64 пунктом "б" (через хворобу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу), з 15.12.2006.
Вислуга років позивача на день звільнення становила 26 років, розмір пенсії ОСОБА_1 встановлено у розмірі 50% (+3% за рік вислуги понад 20 років), відповідних сум грошового забезпечення.
Позивач, не погоджуючись із розміром призначеної пенсії, а саме 68% відсотків грошового забезпечення, звернувся до відповідача із відповідною заявою.
За результатами її розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надано відповідь, оформлену листом від 24.07.2025 за №5834-5173/М-02/8-0900/25, у якій зазначено, що відповідно до матеріалів пенсійної справи позивача звільнено зі служби через хворобу у запас, а не у відставку. У зв`язку з цим пенсію за вислугу років призначено у розмірі 68 відсотків грошового забезпечення за 26 років вислуги, а саме: 50 відсотків — за 20 років вислуги та +3% за рік вислуги понад 20 років. Таким чином, відповідач дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення пенсії у більшому відсотковому розмірі від грошового забезпечення.
Вважаючи протиправною відмову у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частини 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до пунктів "а" частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно з частиною 1статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі -Закон № 2232-XII, в редакції на час призначення пенсії позивачу) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Суд звертає увагу, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.
Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Згідно з пунктом "б" статті 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.
Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Відповідно до витягу з наказу Управління МВС України в Івано-Франківській області від 12.12.2006 за № 143 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за статтею 64 пунктом "б" (через хворобу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу), з 15.12.2006.
При цьому, на момент призначення пенсії позивачу пункт "а" частини першої статті 13 Закону № 2262-XII передбачав, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачу, який звільнений в запас, правильно встановлено пенсію у розмірі 50 % (+3% за рік вислуги понад 20 років) відповідних сум грошового забезпечення, оскільки розмір 55 % грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.
Також суд зауважує, що за правилами статті 63 Закону № 2262-XII (у редакції Закону від 23.12.2015 № 900-VIII) пенсії перераховують у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Водночас з 01.01.2016 не відбулось підвищення чи ведення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» внесено зміни в пункт «а» статті 13 Закону № 2262-XII та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі пункту «а» частини першої статті 13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Оскільки позивач службу в поліції не проходив, то норма статті 13, яка набрала чинності з 07.11.2015 на позивача не розповсюджується.
Даний висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладений в постановах від 05.02.2021 у справі № 1.380.2019.000262 та від 11.03.2021 у справі № 1.380.2019.002722, від 13.04.2022 у справі №0540/6069/18-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується судом під час вирішення цього спору.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для їх розподілу. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя   Микитин Н.М.