Номер провадження: 22-ц/813/1845/26 
Справа № 521/20533/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
30.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2025 року, 
за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2024 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій мешкає боржник ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач свої зобов`язання зі сплати наданих послуг належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.02.2024 року виникла заборгованість в сумі 23 289,49 грн, чим порушені права надавача послуг, у зв`язку з чим останній вимушений звернутись до суду за їх захистом. 
Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію в розмірі 23 289,49 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хаджибейський районний суд м. Одеси рішенням від 02 жовтня 2025 року позов Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення станом на 01 лютого 2024 року в сумі 23 289, 49 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 та на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , з виписки за яким вбачається, що за період з листопада 2019 по грудень 2023 включно за надані послуги наявна заборгованість в загальній сумі 23 289,49 грн. З огляду на те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відхиливши доводи сторони відповідача про наявність перерв у наданні послуг у зв`язку із збройною агресією російської федерації, оскільки будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, обладнаний будинковим лічильником теплової енергії, згідно показників якого розраховується вартість теплової енергії для кожного споживача вказаного будинку. Також суд першої інстанції відхилив доводи про пропуск позивачем строків позовної давності, адже заборгованість за надані послуги, що її просить стягнути позивач, виникла у період з листопада 2019 по грудень 2023 включно, позивач же звернувся до суду 23 грудня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності з урахуванням положень п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.10.2025 року по справі №521/20533/24 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та ненадання судом оцінки доводам відповідача по справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви від 05.11.2024 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» долучило додаток «реестр начислений и оплат по абонементу», яким обґрунтовує свої вимоги до відповідача, що викладений російською мовою, без перекладу на українську мову, тому вказаний доказ не можна вважати належним, допустимим та достовірним (ст. 76-79 ЦПК України), а врахування судом даного додатку суперечить статті 95 ЦПК України та висновкам Великої Палати Верховного Суду (процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа №9901/12/20, провадження №11-56заі20, справа №826/7329/17, провадження № 11-28заі21), відтак оскаржуване рішення не можна вважати законним та обґрунтованим. 29.03.2025 року через підсистему електронний суд ЄСІТС стороною відповідача надано суду додаткові пояснення, які приєднані до матеріалів справи, щодо надання позивачем по справі процесуального документу «реестр начислений и оплат по абонементу», що викладений російською мовою, у зв`язку з чим просила суд першої інстанції відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не підтвердив свої вимоги належними, допустимими, достовірними доказами, проте суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення навіть не надав оцінку додатковим поясненням представника відповідача.
Скаржник наголошує, що позивачем не надано доказів проведення періодичної повірки теплолічильника для того, щоб вважати його показники достовірними. Суб`єкти господарювання повинні дотримуватись міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, чи теплолічильник у будинку підлягав повірці впродовж законодавчо встановленого строку міжповірки - впродовж останніх чотирьох років. Відтак, показання з вказаного теплолічильника в будинку беруться до уваги тільки у випадку, якщо цей лічильник пройшов вказану повірку.
Скаржник вказує, що позивач не обґрунтував свої вимоги належними, допустимими і достовірними доказами, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю вимог позивача.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2025 року відкрито апеляційне провадження та Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України. 
Представник Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» апеляційну скаргу з додатками та копію ухвали про відкриття провадження від 17.11.2025 року отримав 31.10.2025 о 17:30:30 та 21.11.2025 року о 4:10:01 відповідано в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. Правом на подання відзиву позивач не скористався.
Представник ОСОБА_1 – Максимович Світлана Михайлівна копію ухвали про відкриття провадження від 17.11.2025 року отримала 21.11.2025 року о 04:10:01 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за теплову енергію в розмірі 23 289,49 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України. 
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 та на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , з виписки за яким вбачається, що за період з листопада 2019 по грудень 2023 включно за надані послуги наявна заборгованість в загальній сумі 23 289,49 грн. З огляду на те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відхиливши доводи сторони відповідача про наявність перерв у наданні послуг у зв`язку із збройною агресією російської федерації, оскільки будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, обладнаний будинковим лічильником теплової енергії, згідно показників якого розраховується вартість теплової енергії для кожного споживача вказаного будинку. Також суд першої інстанції відхилив доводи про пропуск позивачем строків позовної давності, адже заборгованість за надані послуги, що її просить стягнути позивач, виникла у період з листопада 2019 по грудень 2023 включно, позивач же звернувся до суду 23 грудня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності з урахуванням положень п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де на ім`я відповідача по справі – ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким обліковуються надані відповідачу послуги з теплопостачання. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). 
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. 
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно п. 6, 13 ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»). 
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 
Пунктом 1 частини 1, пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та відповідний обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Звертаючись до суду із даним позовом Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» просило стягнути заборгованість за тепловою єнергією, що виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань споживачем ОСОБА_1 та яка станом на 01.02.2024 року становить 23 289,49 грн, при цьому на підтвердження вказаного розміру заборгованості надав реєстр нарахувань та оплат по абоненту за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Позовна заява Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» викладена українською мовою, тобто відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також вказав у додатку, що додає докази, зокрема реєстр нарахувань та оплат по особовому рахунку.
Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» в якості доказу, що підтверджує розмір заборгованості відповідача, долучило додаток, іменований іноземною мовою – «реестр начислений и оплат по абонементу». Так дійсно, переклад вказаного документу державною мовою матеріали справи не містять, проте в позовній заяві як додаток зазначено реєстр нарахувань та оплат по особовому рахунку, що не дає суду підстав вважати вказаний доказ неналежним, недопустимим та недостовірним, про необхідність чого вказує в апеляційній скарзі скаржник.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Надаючи оцінку вказаному документу, колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок містить ім`я власника особового рахунку № НОМЕР_1 – ОСОБА_1 , що викладено державною мовою. Також вказаний розрахунок містить інформацію про суб`єкта його складання, а саме зазначено, що розрахунок складений фахівцем Хаджибейського абонвідділу служби теплозбуту ОСОБА_3 та ним підписаний, що також викладено державною мовою.
Згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Частиною 2 статті 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Колегія суддів наголошує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №362/3705/20). 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). 
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
З огляду на викладене, одне лише найменування вказаного розрахунку іноземною мовою не може бути підставою для відмови в задоволенні позову через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, а також процесуальна позиція відповідача, який у відзиві заперечував надання послуг лише у певні дати та просив суд застосувати насліди спливу позовної давності, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» (баланс ймовірностей), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, свідчать про те, що заборгованість дійсно наявна, у зв`язку з чим позов правомірно задоволений.
Зазначений розрахунок заборгованості, наприклад в частині проведення розрахунків за невідповідними площею, періодами, чи із застосуванням невірних тарифів відповідачем не спростовано, як і не надано власного розрахунку чи контррозрахунку або ж доказів на його спростування. Відповідач не звертався з письмовими претензіями до позивача щодо ненадання послуг, або ж їх надання не в повному обсязі чи неналежної якості, а лише в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначив, що батареї ледве теплі та що їй надані послуги неналежної якості, проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за теплову енергію станом на 01.02.2024 року у розмірі 23 289,49 грн, оскільки відповідач як власник квартири, отримавши вказані послуги від позивача, своєчасно не сплатив їх вартість, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість.
Доводи скаржника про недостовірність показів теплолічильника з огляду на відсутність доказів про проведення його повірки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Так, згідно акту прийому в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 04.09.2020 №15.3-05-775, за адресою: АДРЕСА_2 , на об`єкті житловий будинок допущено в експлуатацію прилад обліку теплової енергії з 22.06.2020, а саме теплолічильник MULTICAM 402 заводський номер №62182036.
Із свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №02/64-09-23/140 від 12.09.2023 вбачається, що теплолічильник MULTICAM 402 заводський номер №62182036, фірма «KAMSTRUP A/S» Данія, відповідає вимогам ДСТУ EN 1434-1, дане свідоцтво чинне до 12.09.2027.
Отже, вищенаведені доводи скаржника підлягають відхиленню. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають колегії суддів підстав для його скасування, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов 

Ю.П. Лозко