ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/15040/25 пров. № А/857/17696/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І., 
з участю секретаря Майстрів Ю.І.,
представника позивача Киричука В.В.,
представника відповідача Роскошнової Д,А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оснастка» та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі № 140/15040/25 за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оснастка» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Ксензюк А.Я.,
час ухвалення рішення 24.02.2026 року,10:35 год.,
місце ухвалення рішення м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення 24.02.2026 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Оснастка» (далі – АТ «Оснастка», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області(далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №033760706, №0339710706, №0339690706 від 13.11.2025.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 13 листопада 2025 року №033760706 та №0339710706. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 13 листопада 2025 року №0339690706 на суму 346 252,54 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині задоволення позову, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час нарахування Позивачу земельного податку актуальними відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но, відповідач не мав повноважень та не міг ставити під сумнів і?х достовірність, а тому повинен був і?х врахувати при визначенні платника та інших елементів нарахованого позивачу земельного податку. Судом першої інстанції не дослідженого чи діи?сно, як стверджує Позивач, будівля АБК та будівля інформаціи?но-обчислювального центру підпадають під будівлі промисловості, що класифікуються у підкласах 1251.1-1251.9 класу 1251 «Будівлі промислові» Класифікатора. З актів надання послуг не можливо встановити місце здіи?снення послуг, а в свою чергу з актів списання матеріалів не вбачається на яку конкретно будівлю такі матеріали списувались як на здіи?снення поточного ремонту адмінприміщення, зважаючи на тои? факт, що на праві власності у ТОВ не один об`єкт нерухомого маи?на. Судом першої інстанції не надано належноі? оцінки доказів Позивача, щодо складів по Іваничівськіи? ОТГ. Контролюючии? орган наголошує, що такі склади не підпадають під дію частини «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ. Окрім того, не надано жодного доказу на твердження Позивача, що склади на обліку у позивача не стоять, право власності не зареєстроване (списані і розібрані на будівельні матеріали). Під час судового розгляду справи, позивач заявляв, що склади все ж таки частково розібрані та ТОВ зберігає там ТМЦ, однак в позовніи? заяві було зазначено інше. При цьому ще раз наголошуємо, що будь яких доказів на своє твердження ТОВ не надає. Такі склади відображені як право власності Позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи??но, а отже, підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови в задоволенні позову, Акціонерне товариство «Оснастка» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову повністю.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, щодоговорами купівлі продажу від 16.03.2021р., та від 10.06.2022р. виробниче приміщення, що розташоване на частині земельноі? ділянки з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054 продане Приватному підприємству «ДАВІ БУД», та Товариству з обмеженою відповідальністю «Нововолинськии? завод спеціального технічного обладнання», відповідно. Для здіи?снення поділу земельноі? ділянки Приватне підприємство «ДАВІ БУД», та Товариство з обмеженою відповідальністю неодноразово зверталось до Нововолинськоі? міськоі? ради Волинськоі? області, як власника земельноі? ділянки, з проханням надати дозвіл на розроблення технічноі? документаціі? для поділу земельноі? ділянки з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054, на підставі статеи? 122 — 124 Земельного кодексу Украі?ни. Також з проханням припинити право постіи?ного користування частиною земельноі? ділянки з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054 у зв`язку з переходом права власності на об`єкти нерухомого маи?на, що розташовані націи? земельніи? ділянці та на підставі пункту е частини 1 статті 141 Земельного кодексу Украі?ни зверталось і акціонерне товариство «Оснастка». Проте Нововолинською міською радою Волинськоі? області не було вчинено належних діи? що до поділу земельноі? ділянки та припинення права користування і?і? частиною для Акціонерного товариства «Оснастка».

Представник відповідача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оснастка» заперечив, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області заперечив, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом ГУ ДПС у Волинській області №2958-п від 03.09.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка» призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні земельного податку за 2023 – 2025 роки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 – 2025 роки.
22.10.2025 контролюючим органом складено акт №29814/07-06/5797977 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка», яким було встановлено порушення підпунктів 287.1, ст. 287., п. 286.2 ст.286 Податкового кодексу України встановлено а саме, заниження плати за землю з юридичних осіб, а саме: за 2023р. в сумі 258200 грн, за 2024р. в сумі 656700 грн, за 2025р. в сумі 735500 грн. Всього 1650400 грн. На підставі п. 266.1.1, п. 266.1, пп. 266.2.2 п. 266.2, пп. 266.7.5, п. 266.7, ст. 266 Податкового кодексу занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 966303 грн, в т.ч. 2023 - 483291,66 грн, 2024 - 207328,54 грн, 2025 – 124807 грн, по Іваничівській ОТГ – 150877,80 грн, в т.ч. 2023 - 46370,70 грн, 2024 - 49139,10 грн, 2025 - 55368 грн (а.с.84-87).
13.11.2025 на підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення №0339710706 (форма «Р») на суму 188 597,25 грн; №0339690706 (форма «Р») на суму 2 063 000 грн; №033760706 (форма «Р») на суму 1 278 081,25 грн. (а.с.88-90).
Позивач, вважаючи, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними та такими що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Підпунктом 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з підпунктами 21.1.1 та 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пунктом 79.1 статті 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Як встановлено з матеріалів справи судом, ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу №2958-п від 03.09.2025 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка» ГУ ДПС у Волинській області призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні земельного податку за 2023 – 2025 роки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 – 2025 роки.
22.10.2025 контролюючим органом складено акт №29814/07-06/5797977 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «Оснастка», яким було встановлено порушення підпунктів 287.1, ст. 287., п. 286.2 ст.286 Податкового кодексу України встановлено а саме, заниження плати за землю з юридичних осіб, а саме: за 2023р. в сумі 258200 грн, за 2024р. в сумі 656700 грн, за 2025р. в сумі 735500 грн. Всього 1650400 грн. На підставі п. 266.1.1, п. 266.1, пп. 266.2.2 п. 266.2, пп. 266.7.5, п. 266.7, ст. 266 Податкового кодексу занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 966303 грн, в т.ч. 2023 - 483291,66 грн, 2024 - 207328,54 грн, 2025 – 124807 грн, по Іваничівській ОТГ – 150877,80 грн, в т.ч. 2023 - 46370,70 грн, 2024 - 49139,10 грн, 2025 - 55368 грн (а.с.84-87).
13.11.2025 на підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення №0339710706 (форма «Р») на суму 188 597,25 грн; №0339690706 (форма «Р») на суму 2 063 000 грн; №033760706 (форма «Р») на суму 1 278 081,25 грн. (а.с.88-90).

Щодо податкових повідомлень-рішень №0339710706 (форма «Р») на суму 188 597,25 грн та №033760706 (форма «Р») на суму 1 278 081,25 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 26 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт (пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
За пп. 266.8.1. п. 266.8. ст. 266 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податковий кодекс України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку
Суд зауважує, що передусім відповідний об`єкт нерухомості повинен бути віднесений до класу 125 «Промислові та складські будівлі» за Національним класифікатором будівель і споруд НК 018:2023. Саме віднесення до цього класу свідчить про належність будівлі до категорії промислових, тобто таких, що за своїм функціональним призначенням створені для здійснення виробничої діяльності, зберігання сировини, матеріалів, готової продукції, забезпечення виробничого процесу тощо. Визначальним є технічне та функціональне призначення об`єкта, підтверджене правовстановлюючими документами та даними реєстрів.
Другою обов`язковою умовою є використання таких будівель за призначенням суб`єктами господарювання. Тобто будівля має фактично застосовуватися у виробничому процесі або безпосередньо забезпечувати його здійснення. Саме реальне використання у межах господарської діяльності, а не лише формальна наявність статусу промислової будівлі, є визначальним критерієм для звільнення від оподаткування.
Третьою умовою є те, що господарська діяльність, у межах якої використовується будівля, повинна класифікуватися у секціях B–F КВЕД ДК 009:2010, тобто охоплювати добувну промисловість, переробну промисловість, постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, водопостачання, каналізацію, поводження з відходами, а також будівництво. Таким чином, законодавець прямо пов`язує податкову пільгу з діяльністю у сфері виробництва та суміжних галузях реального сектору економіки.
Крім того, обов`язковою умовою є те, що такі будівлі не повинні передаватися їх власниками в оренду, лізинг чи позичку. Передача об`єкта у користування іншій особі змінює характер його використання і виключає можливість застосування пільги, навіть якщо будівля формально належить до класу 125.
Як встановлено матеріалами справи, позивач здійснює господарську діяльність за видами КВЕД 28.99 (виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення), 28.30 (виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства), 25.29 (виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів), 25.62 (механічне оброблення металевих виробів), 33.11 (ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів). Усі зазначені види діяльності належать до секції С «Переробна промисловість» КВЕД ДК 009:2010, яка входить до переліку секцій B–F, прямо визначених у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Отже, характер діяльності позивача є виробничим, пов`язаний із виготовленням машин, устаткування та металевих виробів, їх механічною обробкою та ремонтом, що свідчить про здійснення саме промислової діяльності у розумінні податкового законодавства. Використання належних позивачу будівель виробничого призначення для розміщення обладнання, проведення ремонту, виготовлення продукції та забезпечення виробничого процесу відповідає їх функціональному призначенню та вимогам законодавства.
Таким чином, за умови підтвердження віднесення відповідних об`єктів до класу 125 НК 018:2023, їх фактичного використання у виробничій діяльності позивача, що класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, та відсутності передачі таких будівель у користування третім особам, наявні правові підстави для висновку про те, що вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Судом установлено, що АТ «Оснастка» фактично здійснює господарську діяльність у належних йому приміщеннях виробничого призначення, зокрема у будівлі АБК. Надані до матеріалів справи докази (копія видаткової накладної № 1 від 30.07.2025 на придбання обладнання, акти наданих послуг, документи щодо проведення ремонтних робіт) свідчать про реальне використання вказаного об`єкта у виробничому процесі та про вчинення позивачем дій, спрямованих на модернізацію та забезпечення безперервності виробництва. Отже, будівля АБК використовується за функціональним призначенням у межах здійснення господарської діяльності (а.с.50-54).
Разом із тим судом встановлено, що щодо тих об`єктів нерухомості, які позивач передає в оренду, податок на нерухоме майно нараховано у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони не заперечують факту передачі окремих приміщень в оренду. Таким чином, у цій частині відсутній спір щодо правомірності визначення податкових зобов`язань.

Окремо суд дослідив обставини нарахування податку на нерухоме майно по Іваничівській об`єднаній територіальній громаді стосовно двох складів площею 572,9 кв. м та 119,2 кв. м, розташованих за адресою: Волинська область, Володимирський район, с. Верхнів, вул. Центральна, 16. Із наданих позивачем доказів, зокрема, актів списання товарів №10 від 30.04.2025 та №11 від 31.03.2025 убачається, що зазначені об`єкти списані, фактично демонтовані та розібрані на будівельні матеріали (а.с.55-56).
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податковий кодекс України платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Водночас підпункт 266.2.1 пункту 266.2 цієї ж статті визначає, що об`єктом оподаткування є безпосередньо об`єкт житлової чи нежитлової нерухомості або його частка.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що необхідною умовою виникнення обов`язку зі сплати податку є наявність у особи права власності на об`єкт нерухомості, який існує як об`єкт цивільних прав. У разі відсутності права власності або фактичного припинення існування об`єкта нерухомого майна відсутній і сам об`єкт оподаткування в розумінні статті 266 ПК України.
Контролюючий орган при визначенні податкових зобов`язань повинен виходити з достовірних даних щодо наявності у платника права власності на конкретний об`єкт нерухомості та його характеристик. Якщо ж об`єкт фактично припинив існування, а право власності на нього не зареєстроване за позивачем у спірний період, покладення на нього обов`язку зі сплати податку суперечить вимогам податкового законодавства.
Такі висновки узгоджуються з приписами статті 266 Податкового кодексу України та принципом індивідуальної відповідальності платника податків лише за наявності передбаченого законом об`єкта оподаткування.
Зазначені вище висновки суду щодо застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податковий кодекс України також узгоджуються з правою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №500/6132/23, у якій зазначено, що нежитлові будівлі промислового призначення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно за умови їх використання власником у межах здійснення господарської діяльності та відсутності передачі таких об`єктів в оренду, лізинг чи позичку.

Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 13 листопада 2025 року №033760706 та №0339700706 підлягають визнанню протиправними та підлягають скасуванню.
Стосовно податкового повідомлення-рішення №0339690706 від 13.11.2025 на суму 2 000 063 грн., яке виникло у зв`язку із заниженням плати за землю з юридичних осіб за 2023-2025 роки, суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (ПК України) встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За змістом підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК України).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
З огляду на вищезазначені можна дійти висновку, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічна правова викладена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа №804/4739/16).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що за АТ «Оснастка» зареєстровано право постійного користування на земельні ділянки: площею 7,6806 га. з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054 та площею 1,05 га за кадастровим номером 0710700000:01:008:0064.
Відповідно до рішення Івано-Франківського оружного адміністративного суду від 27.11.2023 у справі №300/5436/23 визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 0710700000:01:008:0064, розташованої за адресою: Волинська область, місто Нововолинськ, площею 1,0500 га, проведеної 24.07.2023 Державним кадастровим реєстратором Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та зобов`язано Державного кадастрового реєстратора Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, проведеної 24.07.2023 в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 0710700000:01:008:0064, площею 1,0500 га, розташованої за адресою: Волинська область, місто Нововолинськ (а.с.29-33).
Як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 у справі №300/5436/23 залишено без змін.
Разом з тим, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №300/6093/23, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025, позов задовольнити повністю, зокрема визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0710700000:016008:0064 за Акціонерним товариством «Оснастка» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що внаслідок ухвалення вказаних рішень судів скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, проведеної 24.07.2023 в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 0710700000:01:008:0064, площею 1,0500 га, розташованої за адресою: Волинська область, місто Нововолинськ і, як наслідок, визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0710700000:016008:0064 за Акціонерним товариством «Оснастка» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є підставою для припинення підстав для нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2023-2025 роки.

Що стосується земельної ділянки площею 7,6806 га. з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054, суд зазначає, що вона розташована за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 25, перебуває у постійному користуванні АТ «Оснастка».
З матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані податкові декларації (за видом декларації земельний податок): до Нововолинської ДПІ за 2022-2024 рік та до Володимирської ДПІ за 2025 рік, що підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Як вбачається із розрахунку земельного податку (а.с. 167), податковий орган нараховував земельний податок з земельної ділянки площею 5,2137 га, а не з площі 7,6805 га, оскільки 2,4668 га відображена в деклараціях з податку на землю.
Оскільки земельна ділянка площею 5,2137 га. з кадастровим номером 0710700000:01:006:0054 перебуває у постійному користуванні АТ «Оснастка», тому податковим органом правомірно нараховано земельний податок на дану земельну ділянку.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податковим органом неправомірно нараховано позивачу земельний податок на земельну ділянку площею 1.05га в сумі 346 252,54 грн (277002,03 грн основного платежу та 69 250,51 грн штрафних санкцій) .
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 13.11.2025 №0339690706 на суму 346 252,54 грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оснастка» та Головного управління ДПС у Волинській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оснастка» та Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі № 140/15040/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 17 червня 2026 року.