30.06.2026

Справа №720/2307/25
Провадження №2/720/1290/25

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі:  головуючого судді Павлінчука С.С. 
з участю секретаря Політнічук Л.В. 

розглянувши в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новоселицька державна нотаріальна контора Чернівецької області про визнання недійсними договорів дарування,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_1 і земельних ділянок площею 0,1266 га, кадастровий номер 7323083600:02:001:0711 та площею 0,2324 га, кадастровий номер 7323083600:02:003:0604. Позов мотивовано тим, що 31 травня 2016 року вона уклала із відповідачем у державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області договір, тексту якого їй не зачитували вголос, ніхто нічого у позивачки не питав і не пояснював змісту даного договору. Вона вважала, що укладає договір довічного утримання, наміру укладати договір дарування вона не мала.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вона пояснила, що в неї була домовленість із відповідачем про те, що він буде її доглядати та утримувати до смерті. ОСОБА_2 обіцяв забезпечувати її їжею, купляти ліки, дрова, обробляти город, однак цього всього він не виконував жодного дня. Вона проживає одна, оскільки її чоловік та син померли, а інший син знаходиться у будинку для пристарілих осіб, іншого житла в неї немає. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного розгляду справи. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дав показання, що він є сусідом позивача. Остання проживає сама приблизно останні 5-6 років, зокрема з моменту смерті її чоловіка, та за цей час за нею ніхто не доглядає. Він інколи приходить та допомагає їй, зокрема приносить воду, купляє їжу та ліки за кошти, яка вона йому надає. Він ніколи не бачив відповідача у господарстві позивача, а також того, щоб останній приходив до неї та допомагав по господарству. У городі біля хати останній раз обробіток проводився позивачем тоді, як вона була ще здоровою, а з того часу ніхто там нічого не робить.
Свідок ОСОБА_4 суду дала показання, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Їй відомо, що остання проживає тривалий час сама, оскільки її чоловік та син померли, а інший син знаходиться у будинку для пристарілих. Вона не бачила, щоб її внук ОСОБА_2 приходив до неї та допомагав, однак бачила, що до неї приходить сусід ОСОБА_3 , який їй допомагає, а саме приносить їжу, ліки та воду. Господарство та город біля хати ніким не обробляється вже з того часу, як позивачка захворіла та самостійно не пересувається. 
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Їй відомо, що остання проживає сама, її онука ОСОБА_6 вона у дворі позивача не бачила. Вона часто бачила, що сусід ОСОБА_3 приходив до позивача, приносив їй їжу та ліки.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 31 травня 2016 року державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1154 договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Крім того, 31 травня 2016 року державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. було посвідчено та зареєстрована в реєстрі за №1155 договір дарування земельної ділянки площею 0,1266 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0711, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки площею 0,2324 га, кадастровий номер 7323083600:02:003:0604, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, в межах згідно з планом, що знаходиться в селі Буда Чернівецького району Чернівецької області, який посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1156.
В розумінні цивільного процесуального права підставу позову складають власне не норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто юридичних фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини (їх виникнення, зміну, припинення), та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.
При цьому процесуальне законодавство не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.
Таким чином, позивач зобов`язаний зазначити в позовній заяві про фактичні обставини справи, якими він обґрунтовує свої вимоги, та докази на підтвердження цих вимог.
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування, тощо.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15.
З`ясування підстави позову має суттєве значення для встановлення судом фактів матеріально-правового значення для вирішення спору по суті.
Суд дійшов висновку про те, що спірні договори дарування нерухомого майна від 31.05.2016 року було укладено внаслідок помилки з боку позивача, а тому їх слід визнати недійсними виходячи з наступного. 
Суд враховує вік позивача (82 роки на момент укладення спірних договорів), її поганий стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді і сторонній допомозі; відсутність у позивача іншого житла; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування дарувальником обдаровуваному та продовження проживання позивача в спірному будинку після укладення договорів дарування.
Судом встановлено, що позивач на момент укладення договорів була людиною похилого віку і у зв`язку із цим потребувала догляду, а тому не мала наміру дарувати своє єдине житло відповідачу, вона продовжувала проживати у даному господарстві, а відповідач там навіть не появлявся, що підтвердили в суді свідки, які є її сусідами. 
Крім того, позивач продовжувала після укладення договорів дарування сплачувати за послуги з розподілу газу (особовий рахунок НОМЕР_1 ) та за постачання електроенергії (особовий рахунок НОМЕР_2 ), про що свідчать численні квитанції АТ «Укрпошта» за 2021-2025 роки, що також свідчить про її небажання дарувати єдине житло, яким вона користувалася та за яке вона сплачувала комунальні платежі.
Також, відповідач фактично не користувався і земельними ділянками, які були йому подаровані позивачем, оскільки одна з них площею 0,1266 Га як прибудинкова територія по АДРЕСА_1 , а інша площею 0,2324 Га для ведення особистого селянського господарства ніким не оброблялися та не доглядалися, що підтвердили свідки. 
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що вона дійсно помилилася щодо правової природи правочинів, оскільки вона фактично мала намір у момент підписання договорів укласти договір довічного утримання, а не договір дарування.
У зв`язку із цим позов підлягає задоволенню, а договори дарування житлового будинку та земельних ділянок слід визнати недійсними, оскільки саме такий спосіб захисту забезпечить ефективне відновлення її порушених прав. 
На підставі ст.ст.16, 203, 229, 717, 744 ЦК України, керуючись ст.ст.263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який укладений 31 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та посвідчений державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1154.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1266 га, кадастровий номер 7323083600:02:001:0711, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , який укладений 31 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1155.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2324 га, кадастровий номер 7323083600:02:003:0604, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, в межах згідно з планом, що знаходиться в селі Буда Чернівецького району Чернівецької області, який укладений 31 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1156.
Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 29.06.2026 року.

Суддя: