ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/1647/25 пров. № А/857/36039/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року (головуючий суддя: Панікар І.В., місце ухвалення – м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,-

встановив:

ОСОБА_1 , 11.03.2025 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області № 092250001565 від 22.11.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області перевести з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізький області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням стажу державної служби тривалістю 22 роки, 10 місяців, 23 дні та з урахуванням довідок про складові заробітної плати (додатки № 11 та № 12);
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нараховувати та виплачувати пенсію в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках (додатки № 11 та № 12).
Обґрунтовує позов тим, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, 14.11.2024 звернувся із заявою про переведення пенсії з пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024 за № 092250001565 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» позивач не працював на посадах державного службовця та мав стаж державної служби 4 роки 22 дня. Позивач вважає, що вказане рішення порушує його соціальні права та просить суд позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду Українив Запорізькій області від 22.11.2024 за № 092250001565.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області невідкладно повторно розглянути заяву від 14.11.2024 щодо переходу на пенсію за Законом України «Про державну службу», із врахуванням висновків суду.
У решті позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 29.11.2019 отримує пенсію за віком, призначену відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. Позивач, 14.11.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024 № 092250001565 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію у відповідності до норм Закону України «Про державну службу», оскільки дія Закону № 889 у відповідності до пункту 11 статті 3 цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування та вони не належать до посад органів державної служби.
Позивач, 09.09.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач, 14.11.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» (а.с. 14).
Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності документи позивача для вирішення питання зміни пенсії були направлені на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024 № 092250001565 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» позивач не працював на посадах державного службовця та мав стаж державної служби 4 роки 22 дня (а.с. 17).
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вказаного стажу, позивач має право на призначення йому пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, оскільки станом на день звернення із заявою від 14.11.2024 у позивача наявний стаж понад 20 років на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вказані обставини не були взяті при прийнятті рішення від 22.11.2024 за № 092250001565.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 (далі Закон № 889-VIII).
Статтею 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 № 822/254/18, від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024 № 092250001565 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» позивач не працював на посадах державного службовця та мав стаж державної служби 4 роки 22 дня, оскільки позивачу не зараховано до стажу державної служби роботу в органах місцевого самоврядування.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними такі покликання, з огляду на таке.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством
Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889).
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справа № 825/1453/18, від 11 квітня 2023 року справа № 1.380.2019.003855, від 09 травня 2023 року справа № 560/928/20.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до змісту трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 10-12), позивач:
- з 02.09.1993 по 09.10.1994 працював на посаді консультанта з питань земельних відносин та розвитку села секретаріату Івано-Франківської обласної ради народних депутатів;
- з 01.01.1994 присвоєно дев`ятий ранг державного службовця;
- з 27.01.1994 прийнято присягу державного службовця;
- з 10.10.1994 по 20.12.1995 працював на посаді консультанта управління державного будівництва обласного виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради;
- з 21.12.1995 по 04.04.196 працював на посаді консультанта інформаційно-аналітичного відділу Івано-Франківської обласної ради;
- з 05.04.1996 по 23.09.1997 працював на посаді заступника завідувача інформаційно-аналітичного відділу Івано-Франківської обласної ради;
- з 24.09.1997 по 26.05.2002 працював на посаді секретаря адміністративної комісії (головний спеціаліст виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради;
- з 27.03.2002 по 03.06.2013 працював на посаді головного спеціаліста (юрист) Фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська;
- з 04.06.2013 по 25.11.2015 працював на посаді голови Фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії за віком згідно із пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, зокрема пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889-VIII. 
На момент звернення із цією заявою позивач отримував пенсію за віком за нормами Закону № 1058-IV.
Однак, на дату набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016) позивач мав понад 20 років стажу державної служби.
Отже, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а тому висновки пенсійного органу про відсутність у позивача права на пенсію згідно Закону № 889-VIII є безпідставними, а рішення № 092250001565 від 22.11.2024 підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024 за № 092250001565 необхідно визнати протиправним, скасувати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області невідкладно повторно розглянути заяву від 14.11.2024 щодо переходу на пенсію за Законом України «Про державну службу», із врахуванням висновків суду.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 300/1647/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська