ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2243/26 Справа № 204/5450/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді      Агєєва О.В.,
суддів:      Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №204/5450/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» — Наконечної Альони Вікторівни на заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Приваліхіної А.І.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16 вересня 2010 року. 
При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено. 
Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. 
Внаслідок цього, станом на 20 квітня 2025 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 87112,85 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 70448,13 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 16664,72 грн. 
У зв`язку з чим, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася станом на 23 червня 2025 року у розмірі 87112,85 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 70448,13 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 16664,72 грн., а також судовий збір.

Заочним рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. 

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» – Наконечна А.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження наявності заборгованості та погодження умов та правил надання кредитних коштів, банком до суду надано: Анкету-заяву від 16 вересня 2010 року, Заяву-приєднання від 22 січня 2024 року, розрахунок заборгованості, виписки по рахунку, що є належним доказом на підтвердження наявності та розміру заборгованості.
З деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача та наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав утворену заборгованість, але станом на момент подання позову має заборгованість перед банком. 
Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою (зокрема, отримував кредитні кошти). Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. 
Вважає, що відповідач підписавши заяву, погодився зі всіма істотними умовами кредитування, оскільки під час підписання заяви приєднання, відповідачу було відомо про умови кредитування. 
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується з запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.  Так, виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. 
У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. 
Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. 
Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування, контррозрахунку на нараховану банком заборгованість до суду не надав. 
У зв`язку з чим просила заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі. 

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Суд встановив, 16 вересня 2010 року відповідач підписав заяву позивача № б/н від 16 вересня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
У Анкеті-заяві зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, місця роботи та розміру доходу. 
Також, у вказаній заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг, умовами та правилами, тарифами банку та погодився з ним. Позичальник зобов`язується виконувати Умови та Привила надання банківських послуг та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті банку www.privatbank.ua. 
Позичальник висловив свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка разом з пам`яткою клієнта, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана позичальником 16 вересня 2010 року.
Крім того, позивачем надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22 січня 2024 року.
Вказана заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту, номеру карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду саме за цим позовом (за кредитним договором б/н від 16 вересня 2010 року та наданим розрахунком заборгованості).
Про вид картки не вказано ані в Анкеті-заяви від 16 вересня 2010 року, ані в заяві-приєднання від 22 січня 2024 року.
Також, позивачем не надано до матеріалів справи жодного підтвердження направлення відповідачу повідомлення про зміну умов договору, як і самого повідомлення, а інший порядок повідомлення споживача про зміну умов договору вищевказані Умови та Правила надання банківських послуг, не містять.
На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н від 16 вересня 2010 року, позивачем надано в якості письмового доказу довідку про видані відповідачу позивачем кредитні картки за укладеним між ними кредитним договором, однак у вказаній довідці відображено, що кредитна картка № НОМЕР_1 була відкрита 26 грудня 2011 року, в той час як даний кредитний договір між сторонами, як зазначає позивач, був укладений 16 вересня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

З матеріалів справи вбачається, 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ «Приватбанк». 
У вказаній анкеті-заяві вказані особисті дані відповідача та його та підпис. Жодних даних щодо обрання відповідачем виду банківських послуг та їх змісту заява не містить.
Вказана заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту, номеру карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду саме за цим позовом (за кредитним договором б/н від 16 вересня 2010 року та наданим розрахунком заборгованості).
На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н від 16 вересня 2010 року, позивачем надано довідку про видані відповідачу позивачем кредитні картки за укладеним між ними кредитним договором, однак із вказаної довідки вбачається, що кредитна картка № НОМЕР_1 була відкрита 26 грудня 2011 року, в той час як даний кредитний договір між сторонами, як зазначає позивач, був укладений 16 вересня 2010 року.
Також, 22 січня 2024 року підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка містить у собі умови кредитування одразу для декількох типів кредитних карток, які можливо отримати в АТ КБ «Приватбанк» - картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold». 
У заяві наведено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача, а також наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань одразу щодо декількох карткових продуктів. Також, Заява містить умови договору «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» для користувачів декількох типів різних карток.
Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 січня 2024 року взагалі не містить даних щодо обрання відповідачем виду банківських послуг та їх змісту, у цій заяві зазначено лише особисті дані відповідача та перелічено істотні умови різних договорів та умов користування кредитними картками, які можливо отримати в АТ КБ «Приватбанк».
У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 січня 2024 року сторонами не узгоджено та не зазначено, яку саме картку було видано відповідачу та які з наведених в Заяві умов застосовуються саме до відповідача.
Таким чином, інформація в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 січня 2024 року не стосується умов конкретного кредитного договору, а має загальні умови надання послуг з кредитування.
Банком не доведено, який саме тип кредитної картки було видано позичальнику, то неможливо встановити і розмір відсотків, які щомісячно мали нараховуватись Банком позичальнику за користування кредитними коштами.
Отже, з наданих позивачем доказів не можливо встановити факт укладення кредитного договору № б/н від 22 січня 2024 року та його суттєві умови, зокрема, встановити, яка відсоткова ставка мала б відповідати правовідносинам сторін, який строк кредитування, який кредитний ліміт встановлено позичальнику, тощо.
Надані банком Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за період з 26 грудня 2011 року по 20 квітня 2025 року вбачається, що банком змінювалась відсоткова ставка (поточної, простроченої, при порушенні умов) та коефіцієнти, що не було узгоджено з позичальником.
Також позивачем надано суду виписку по карткових рахунках відповідача за період часу 26 грудня 2011 року по 01 квітня 2025 року, тоді як позивач просить стягнути заборгованість за договором від 16 вересня 2010 року та станом на 20 квітня 2025 року.
Тобто, вказаною випискою не охоплено весь період спірних правовідносин сторін, а тому відсутня можливість перевірити рух коштів по вказаним у ній рахункам, а також достовірно встановити суми використаних кредитних коштів відповідачем за вказаним кредитним договором та суми внесених нею коштів в рахунок погашення заборгованості.
Разом з тим, з вказаної виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що останній користувався кредитними коштами та ним фактично витрачено 143461,12 грн. з останню транзакцією 26 серпня 2024 року, після чого фактичне користування кредитними коштами банку відповідачем не здійснювалося, а тіло кредиту збільшувалося за рахунок стягнення відсотків за користування кредитом. 
При цьому, розмір кредитного ліміту збільшувався за рахунок списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачу позики та розміру відсотків за попередній місяць, а також суми комісії та пені, тобто сума відсотків нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір пені та комісії.
Крім того, з наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що останнім у зазначений вище період внесено грошові кошти на загальну суму 178442,15 грн.
Враховуючи, що банк безпідставно враховував в суму витрат (265555,00 грн.) непогоджені відповідачем: відсотки у розмірі 145751,02 грн., пеню у сумі 50,00 грн. та грошові кошти в оплату страхування ліміту у сумі 320,00 грн., які не підтверджені жодними належними, достатніми та допустимими доказами, та які не передбачені умовами цього договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у відповідача, за вищевказаний період часу, відсутня заборгованість за кредитом.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Наконечної Альони Вікторівни— залишити без задоволення. 
Заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року у цивільній справі №204/5450/25 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Судді: